Справа № 440/6599/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/6599/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2023 року через підсистему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) до Міністерства юстиції України (надалі також відповідач), у якій позивач просить зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 16.05.2023 з урахуванням висновків суду і надати як публічну інформацію відповідь, яка надавалась Україною до Європейського суду з прав людини на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.05.2022 позивач подав на електронну пошту відповідача запит про надання публічної інформації, у якому просив надати як публічну інформацію відповідь, яка надавалась Україною до Європейського суду з прав людини на комунікацію у справі OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE. Просив заретушувати персональні дані, якщо такі є у запитаних документах. Відповідач у листі від 23.05.2023, що надійшов на електронну пошту позивача, відмовив у наданні запитуваного документу. Позивач вважає безпідставним посилання відповідача на наявність у запитаній інформації конфіденційних (персональних) даних, як на підставу для відмови у її наданні, оскільки, якщо такі персональні дані там є, то за вказівкою Пленуму ВАСУ вони мали бути вилучені, та питання про надання чи не надання інформації мало вирішуватися через призму "трискладового тесту". Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на Регламент ЄСПЛ, зазначаючи, що відповідно до статті 1 Закону "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом, а Регламент ЄСПЛ не має сили закону в Україні, а отже на підставі нього не може бути обмежено право на доступ до публічної інформації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

29 травня 2023 року через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6599/23, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 червня 2023 року до суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву /а.с. 26-29/, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що процедура отримання та надсилання позиції Уряду до Європейського суду визначена пунктом 2 (b) Правила 54 Регламенту Європейського суду, відповідно до якого палата або її голова може вирішити повідомити про заяву Договірну Сторону-відповідача і запропонувати їй надати письмові зауваження стосовно заяви, а після одержання відповіді запропонувати заявнику подати свої зауваження у відповідь. Регламентом визначені правила доступу до документів, які надсилаються до Європейського суду: відповідно до пункту 1 Правила 33 Регламенту усі документи, що надійшли до канцелярії від сторін чи будь-якої третьої сторони у зв`язку із заявою мають бути доступними для громадськості на умовах, визначених Секретарем, якщо з причин, викладених у пункті 2 цього правила, Голова Палати не вирішить інакше з власної ініціативи або за клопотанням сторони чи іншої заінтересованої особи; пунктом 2 Правила 33 Регламенту встановлено, що доступ громадськості до документа чи будь-якої його частини може бути обмежений в інтересах моралі, громадського порядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін чи в разі крайньої необхідності, якщо, на думку Голови Палати, в особливих випадках публічність доступу може зашкодити інтересам правосуддя. Вказує, що міжнародним договором, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені національним законодавством, тому слід застосовувати норми міжнародного договору. З огляду на викладене для отримання запитуваної інформації позивачу рекомендовано звернутись безпосередньо до Секретаріату Європейського суду та роз`яснено процедуру такого звернення. Відповідач звертає увагу суду, що у рішенні Європейського суду у справі Овчаренко та Колос проти України, яке набрало статусу остаточного 12.04.2023, Європейський суд, серед іншого, описав позицію як заявника, так і Уряду. Щодо доводів позивача про обов`язок застосування "трискладового тесту" відповідач зазначає, що доведення критеріїв втручання у право заявника на свободу вираження поглядів покладається на позивача - запитувача інформації, а розпорядник інформації має перевірити запит на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся на офіційну електронну адресу Міністерства юстиції України із запитом про надання публічної інформації (вх. №ПІ-П-1936 від 16.05.2023) /а.с. 7, 31/, зокрема, у запиті зазначено, що керуючись Законом України "Про доступ до публічної інформації" просить надати наступну публічну інформацію. 12.01.2023 було оприлюднено рішення ЄСПЛ проти України у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE" (№27276/15). Із сайту ЄСПЛ слідує, що ця справа була комунікована Судом відповідно до рішення від 22.02.2016. У запиті вказано, що позивач навчається в аспірантурі і тема його майбутнього дисертаційного дослідження стосується організації і порядку діяльності конституційних судів країн Європи. Оскільки у вказаній справі було розглянуто важливе питання щодо місця Конституційного Суду України в правовій системі і статусу його суддів, обставини цієї справи представляють для нього значний інтерес. Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України саме Міністерство юстиції України здійснює представництво інтересів України в Європейському суді з прав людини. Виходячи з цього, позивач просив надати як публічну інформацію відповідь, яка надавалася Україною на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE". Позивачем у своєму запиті додатково зазначено, що у разі наявності у цих документах персональних даних, він просить їх приховати (заретушувати). Відповідь і запитані документи просить надіслати в електронному (відсканованому) вигляді на його електронну адресу, що вказана у цьому запиті. Зауважує, що надання паперової відповіді не потребується.

Листом від 23.05.2023 №64189/ПІ-П-1936/5.3.1 Міністерство юстиції України повідомило ОСОБА_1 про те, що доступ до персональних даних третіх осіб залежить від наявності у них законних підстав для цього та про те, що у разі відсутності у ОСОБА_1 законних підстав отримання доступу до персональних даних заявників, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , запитувана ним інформація може бути надана за рішенням суду. Зазначено, що зауваження чи коментарі Уряду України, які направляються до Європейського суду з прав людини, є змагальним документом у тій чи іншій справі. Відповідно до пункту 1 статті 24 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд має канцелярію, функції та організація якої визначені Регламентом Європейського суду, що визначає правила доступу до документів, які надсилаються до Європейського суду. Роз`яснено позивачу право звернення до Секретаріату Європейського суду з прав людини для отримання запитуваної інформації та деталізовано способи такого звернення /а.с. 4-6, 32-34/.

Вважаючи, що Міністерством юстиції України допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не наданні документу, запитуваного у запиті від 16.05.2023, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІІ кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (надалі - Закон №2939-VІ).

Статтею 1 Закону №2939-VІ передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За визначенням статті 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII, документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VІ встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону №2939-VІ).

За приписами частин 1 статті 13 Закону №2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Відповідно до статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 статті 6 Закону №2939-VІ встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до частини 8 статті 6 Закону №2939-VІ обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Водночас, частиною 2 статті 2 Закону №2939-VІ передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся на офіційну електронну адресу Міністерства юстиції України із запитом про надання публічної інформації (вх. №ПІ-П-1936 від 16.05.2023) /а.с. 7, 31/, у якому просив надати як публічну інформацію такий документ: відповідь, яка надавалася Україною на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE".

Відповідно до приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Уряди держав - членів Ради Європи, які підписали цю Конвенцію, зокрема, підтвердили, що Високі Договірні Сторони, відповідно до принципу субсидіарності, несуть основну відповідальність за захист прав і свобод, визначених цією Конвенцією та протоколами до неї, і що при цьому вони наділені свободою розсуду, яка підлягає наглядовій юрисдикції з боку Європейського суду з прав людини, створеного за цією Конвенцією.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( 995_004 ) щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Україна повністю визнає на своїй території дію статей 25 та 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( 995_004 ) щодо протоколів N 4 ( 994_059 ) і N 7

( 994_804 ) до Конвенції.

Пунктом "d" частини 1 статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що Суд на пленарних засіданнях приймає Регламент Суду.

Статтею 24 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Суд має Секретаріат, функції та організація якого визначені Регламентом Суду.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Правила 33 Регламенту Суду усі документи, що надійшли до канцелярії у зв`язку із заявою, за винятком поданих з приводу переговорів щодо дружнього врегулювання, як це передбачено правилом 62, мають бути доступними для громадськості, якщо, з причин, викладених у пункті 2 цього правила, голова палати не вирішить інакше - з власної ініціативи або за клопотанням сторони чи іншої заінтересованої особи.

Пунктом 2 Правила 33 Регламенту Суду встановлено, що доступ громадськості до документа чи будь-якої його частини може бути обмежений в інтересах моралі, громадського порядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін чи в разі крайньої необхідності, якщо, на думку голови, в особливих випадках публічність доступу може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ( 3477-15 ) та Указу Президента України від 25 червня 2002 р. N 581 ( 581/2002 ) "Про Порядок здійснення захисту прав та інтересів України під час розгляду справ у закордонних юрисдикційних органах" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31 травня 2006 р. № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі по тексту - Постанова №784).

Пунктом 1 Постанови №784 покладено на Міністерство юстиції функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини, координації виконання його рішень, а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (далі - Уповноважений), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 №784, Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою Міністерства юстиції, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.

Пунктом 2 цього Положення передбачено, що Уповноважений у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, Регламентом Суду та цим Положенням.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, основними завданнями Мін`юсту є, зокрема, здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України.

Підпунктом 58 пункту 4 цього Положення передбачено, що Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує підготовку документів та представництво інтересів держави в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітує перед Комітетом міністрів Ради Європи про стан виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Таким чином, відповідь, що надавалася Державою на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE", яку позивач просить надати у своєму запиті, у розумінні Регламенту Суду є змагальним папером (документом), який поданий до Європейського суду з прав людини під час провадження Суду та знаходиться в Суді, а порядок доступу громадськості до документів, що надійшли до канцелярії Суду у зв`язку із заявою врегульовано Регламентом Суду, передбаченим Європейською Конвенцією з прав людини, ратифікованою Законом №475/97-ВР від 17.07.97, яка є частиною національного законодавства України та має вищу юридичну силу за закон, тому у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Регламенту Суду, Правилом 33 якого врегульовано порядок доступу громадськості до документа чи будь-якої його частини, тобто регламентовано спеціальний порядок доступу громадськості (а не тільки учасників справи) до документа, створеного під час провадження у Суді та такого, що надійшов до канцелярії Суду у зв`язку із заявою.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що для отримання запитуваного документу необхідно звернутися до Секретаріату Європейського суду з прав людини.

У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №420/27593/21, на яку посилається позивач у позові, Суд виклав висновки щодо застосування норм ГПК України, наказу Державної судової адміністрації України №814 від 20 серпня 2019 року Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, зокрема, констатував, що "позовна заява складається і подається до суду ще до моменту відкриття провадження у справі чи надання справі унікального номеру, тобто, позовна заява набуває свого статусу ще до того, як буде зареєстрована та отримає номер провадження, тому її не можна відносити до інформації створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження. У той же час, якщо б запит про доступ до публічної інформації N° 65/07/01 від 22 вересня 2021 року був адресований Господарському суду Одеської області, який відповідно до вимог ГПК України може надавати копії позовної заяви лише учасникам справи та особам, які не брали участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується їх прав, свобод, інтересів чи обов`язків за відповідною письмовою заявою, то відмова у наданні інформації на підставі положень ГПК України носила б інший характер правовідносин.".

У постанові Верховного Суду від 06.08.2020 у справі №440/3005/19 викладені висновки щодо застосування норм Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року №3262-ІV та зазначено наступне: "40. З огляду на встановлені обставини спірних правовідносин у справі, суди наголошували на тому, що запитуване судове рішення є публічною інформацією з обмеженими доступом, оскільки постановлено у закритому судовому засіданні, отже, Національний банк України не є розпорядником запитуваної заявником інформації, а лише учасником справи №820/7432/17 із обов`язком нерозголошення цієї інформації, оскільки за своїм статусом та колом повноважень не підпадає під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI. 41. Проте належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VI. 42. При цьому відповідач, посилаючись у відповіді на вимоги пункту 4 статті сьомої Закону України Про доступ до судових рішень, не обґрунтував відповідність запитуваної інформації зазначеним вище критеріям. 43. Отже, таку відповідь не можна вважати розглядом запиту на отримання публічної інформації, тому суди попередніх інстанцій помилково відмовили позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки фактично звернення ОСОБА_1 у відповідності до Закону №2939-VI не розглянуто".

Отже, обставини у справах №420/27593/21 та №440/3005/19 не є релевантними обставинам даної справи, у постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №420/27593/21 та від 06.08.2020 у справі №440/3005/19, на які посилається позивач, не викладено висновків щодо застосування норм права, зокрема, Регламенту Суду, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у подібних відносинах.

Слід зазначити, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.

Водночас, у спірному випадку Закон № 2939-VI не поширюється на відносини щодо отримання громадськістю змагальних документів, що надійшли до канцелярії Суду у зв`язку із заявою, такі відносини врегульовані Регламентом Суду, Міністерство юстиції України не є особою, яка приймає рішення про доступ до змагального документу, тому у відповідача у цьому випадку немає і обов`язку застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI, для обґрунтування наявності підстав для обмеження у доступі до змагального документу.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносини щодо доступу громадськості до змагального документу, що надійшов до канцелярії Суду від сторони України у зв`язку із заявою (відповіді, яка надавалась Україною до Європейського суду з прав людини на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE"), врегульовані Регламентом Суду, передбаченим Європейською Конвенцією з прав людини, ратифікованою Законом №475/97-ВР від 17.07.97, яка є частиною національного законодавства України та має вищу юридичну силу за закон, а не Законом № 2939-VI, Міністерство юстиції України не є особою, яка приймає рішення про доступ громадськості, зокрема, позивача до змагального документу, тому позовні вимоги позивача про зобов`язання Міністерства юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 16.05.2023 з урахуванням висновків суду і надати як публічну інформацію відповідь, яка надавалась Україною до Європейського суду з прав людини на комунікацію у справі "OVCHARENKO AND KOLOS v. UKRAINE", задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, що інше тлумачення законодавства призвело б до ситуації, коли б документи, подані з приводу переговорів щодо дружнього врегулювання, як це передбачено правилом 62 (а переговори стосовно дружнього врегулювання мають бути конфіденційними), а також інші документи чи будь-яка частина документу, щодо яких голова палати з власної ініціативи або за клопотанням сторони чи іншої заінтересованої особи вирішив/вирішить обмежити доступ відповідно до Правила 33 Регламенту Суду, можуть бути оприлюднені всупереч Регламенту Суду.

При прийнятті рішення у даній справі суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відсутні правові підстави, визначені статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення рішення до негайного виконання.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 7, 9, 77, 139, 229, 241-245, 262, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, вул. Архітектора Городецького, будинок 13, м. Київ, 01001) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич