Справа № 160/5647/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5647/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року (головуючий суддя Конєва С.О.)

у справі № 160/5647/23

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.02.2021 по липень 2022 року включно обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року в розмірі 2102,00 грн.;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивачеві на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року, а саме в сумі 2270,00 грн., щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01.02.2021 по 31.12.2021;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивачеві на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2481,00 грн., щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 січня 2022 року по липень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року, а саме в сумі 2 270,00 грн.;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2 481,00 грн.;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок лікарняних позивачеві за 2021 рік виходячи з середнього заробітку, розрахованого на підставі базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року в сумі 2 270,00 грн.;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок лікарняних позивачеві за 2022 рік виходячи з середнього заробітку, розрахованого на підставі базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року в сумі 2 481,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 позовну заяву повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 27.03.2023 про залишення позовної заяви без руху.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначає, що не була обізнана про наявність ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 27.03.2023. Твердження суду про отримання позивачкою ухвали суду від 27.03.2023 засобами електронного зв`язку 27.03.2023 скаржниця вважає помилковим, таким, що не відповідає вимогам ст.251 КАС України, оскільки означена ухвала не направлена належним чином, що позбавило позивачку можливості ознайомитись з ухвалою суду та виправити недоліки, які на думку судді існують в позовній заяві.

Крім того, позивачка вказує, що виявлені судом недоліки не є підставою для залишення позовної заяви без руху, висновки суду є свідченням надмірного формалізму. Також позивачка зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі суддя не наділена повноваженнями досліджувати докази.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За правилами частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, в тому числі, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу (пп.3).

Статтею 160 КАС України встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а статтею 161 КАС України визначено документи, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Підпунктами 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України, на які посилався суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, передбачено, що в позовній заяві зазначаються: пп.4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; пп.5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що невиконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху є підставою для повернення позовної заяви позивачу, отже, суд апеляційної інстанції має дослідити підстави залишення позовної заяви без руху ухвалою суду першої інстанції від 27.03.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивачку у п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням норм ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням у ньому вимог публічно-правового характеру про визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи (основної вимоги) щодо похідних позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року, а саме в сумі 2 270 грн. 00 коп.; провести перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2 481 грн. 00 коп.; провести перерахунок лікарняних позивачеві за 2021 рік виходячи з середнього заробітку, розрахованого на підставі базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року в сумі 2 270 грн. 00 коп.; провести перерахунок лікарняних позивачеві за 2022 рік виходячи з середнього заробітку, розрахованого на підставі базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року в сумі 2 481 грн. 00 коп., у відповідності до ст.ст.2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та Державну судову адміністрацію України, як суб`єктів владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення, з урахуванням того, що останні не є відповідачами за даним позовом, а відповідно, до них не можуть бути висунуті позовні вимоги, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області позивачеві суддівської винагороди за період з 01.02.2021 по липень 2022 року включно обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року в розмірі 2 102 грн. 00 коп., з урахуванням того, що липень 2022 року складається із 31 календарного дня, разом з тим, відповідної дати у позові не зазначено (не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме: щодо протиправності дій відповідача, які мали місце, та до якої дати липня місяця 2022 року), у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, що їх підтверджують, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо проведення перерахунку лікарняних за 2021 - 2022 роки, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, що їх підтверджують, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, з урахуванням того, що предметом заявленого позову є не стягнення сум заборгованості (майновий позов), а визнання дій протиправними (немайновий позов) та процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають у таких спорах негайного виконання, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що розмір щомісячних доплат позивача за вислугу років у 2021 - 2022 роках становив 20% від її посадового окладу, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) обґрунтованого клопотання про залучення третіх осіб в порядку ст.ст. 49, 50 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до вимог ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України;

4) оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 1073,60 грн. у відповідності до вимог ст.4 Закону України "Про судовий збір", ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з такого:

- позивачка просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії які є похідною вимогою і може розглядатися адміністративними судами лише за умови, що така вимога поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (основною вимогою). Щодо даних позовних вимог позивачкою до відповідача не заявлені позовні вимоги публічно-правового характеру про визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи, що не відповідає положенню ст.ст.2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

- позивачкою не викладено обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги про зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та Державну судову адміністрацію України, як суб`єктів владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення, проте, як вбачається зі змісту позову, останні не є відповідачами за даним позовом, а відповідно, до них не можуть бути висунуті позовні вимоги, за правилами процесуального законодавства також і не передбачено заявлення позовних вимог і до третіх осіб (у даному випадку позивачем ДСА України визначено як третю особу) , що є порушенням вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- позивачка просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області позивачеві суддівської винагороди за період з 01.02.2021 по липень 2022 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року в розмірі 2 102 грн. 00 коп., проте, липень 2022 року складається із 31 календарного дня, разом з тим, відповідної дати у позові не зазначено (не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме: щодо протиправності дій відповідача, які мали місце, та до якої дати липня місяця 2022 року), в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 КАС України;

- позивачка просить провести перерахунок лікарняних за 2021 - 2022 роки, проте, викладу обставин, якими обґрунтовані ці вимоги та зазначення про докази, що їх підтверджують, позов не містить в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- позивачка просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, проте, викладу обставин, якими позивачка обґрунтовує дані позовні вимоги та зазначення про докази, що їх підтверджують, позов не містить, з урахуванням того, що предметом заявленого позову є не стягнення сум заборгованості (майновий позов), а визнання дій протиправними (немайновий позов) та процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають у таких спорах негайного виконання, в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 КАС України;

- за подання даного позову з вимогою немайнового характеру (яка не відноситься до випадків визначених п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір») позивачка повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн., виходячи із розрахунку: 2684,00 грн.*0,4=1073,60 грн., однак позивачкою до позову не додано документу про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. в порушення вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір», ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- позивачка у позову вказує на те, що розмір її щомісячних доплат за вислугу років у 2021 - 2022 роках становив 20% від її посадового окладу, проте, таких доказів позивачем до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- визначення в якості третьої особи - ДСА України позивачкою у позові взагалі не обґрунтовано.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху і, відповідно, повернення позовної заяви позивачеві.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто (який саме суб`єкт владних повноважень) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень.

Позивачка в позовній заяві виклала зміст дій відповідача із зазначенням, у чому полягало порушення її прав. Зміст позовної заяви викладений в обсязі, з якого цілком можливо визначити характер спірних правовідносин і з дотриманням установленого процесуальним законом порядку ухвалити одне із рішень, продиктованих їхнім змістом.

Нечітке формулювання позовних вимог не є підставою в будь-якому випадку для повернення позовної заяви позивачеві, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обґрунтованими.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість обов`язком суду є подальше встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, що має місце вже під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, що потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті, покладання на позивача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі обов`язку щодо надання конкретних доказів є передчасним та необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №420/3952/20.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятним твердження суду першої інстанції про те, що вимога ОСОБА_1 про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць є позовною вимогою, оскільки відповідно до приписів ст. 371 КАС України така вимога є процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судового рішення.

Щодо доводів суду першої інстанції відносно не обґрунтування в позовній заяві визначення самостійно (без будь-якого клопотання) третіх осіб - ДСА України та Державну казначейську службу України, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначення в позовній заяві третіх осіб є волевиявленням позивача та відповідно є підставою для прийняття судом відповідного рішення при відкритті провадження, отже, не подання позивачем відповідного клопотання про залучення третіх осіб не може бути правовою підставою для залишення позову без руху.

Щодо несплати ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви, з цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.10.2019 у справі №808/3241/17, суддівська винагорода підпадає під поняття «заробітна плата», що згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплати судового збору за подання відповідних позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного, встановлені судом першої інстанції недоліки позовної заяви не узгоджуються з приписами Кодексу адміністративного судочинства України та свідчать про виявлення судом першої інстанції надмірного формалізму при залишенні позовної заяви без руху.

З приводу висновку суду першої інстанції про невиконання позивачкою вимог суду від 27.03.2023 і неусунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, що саме і стало підставою для повернення позовної заяви, суд апеляційної інстанції також не погоджується з судом першої інстанції.

Такий висновок суду першої інстанції зроблений з огляду на встановлений факт отримання позивачкою ухвали суду від 27.03.2023 - 27.03.2023 засобами електронного зв`язку у відповідності до вимог ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно ч.11 ст. 251 КАС України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Отже, у розумінні статті 251 КАС України належим чином врученим є судове рішення, яке було доставлено на офіційну електронну адресу особи, а якщо така адреса в учасника справи відсутня - в день доставки рекомендованого поштового відправлення з паперовою копією судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Згідно правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.07.2022 по справі №120/4298/21-а, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, з аналізу викладених норм КАС України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, вбачається обов`язок суду направити копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем отримання якого та початком відліку наданого строку на оскарження, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

В даному випадку, виходячи зі змісту позовної заяви, поданої до суду, жодних відомостей про наявність у позивачки офіційної електронної адреси позовна заява не містить, інформація, що вказана електронна адреса позивачки зареєстрована як офіційна, в матеріалах справи відсутня.

Більше того, в позовній заяві позивачка не висловлювало жодних прохань щодо направлення копії судових рішень на її електронну адресу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що направлення вищевказаної копії ухвали від 27.03.2023 на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відбулось не у спосіб та порядку, встановлені процесуальним законодавством, тоді як повертаючи позовну заяву у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд повинен пересвідчитись, що вжив вичерпних заходів для належного повідомлення позивачки про необхідність виконання судового рішення.

Встановлені судом обставини не можуть свідчити про обізнаність позивачки щодо існування ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 27.03.2023 та настання для неї відповідних наслідків.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права, що відповідно до ст.320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 160/5647/23 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко