Справа № 288/1669/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 288/1669/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Зайченко Є.О.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

28 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю. ,

за участю: секретаря судового засідання: Литвина Д.С.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі старшого державного виконавця Сладь Тетяни Павлівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, встановлення строку подання звіту про відновлення провадження № 51569239 від 16 липня 2016 року щодо виконавчого листа № 288/1462/15-а від 24 червня 2016 року у справі № 288/1462/15-а,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі старшого державного виконавця Слад Т.П., в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача та відновити виконавче провадження №51569239 від 16.07.2016 стосовно вищеописаної частини виконавчого листа №288/1462/15-а від 24.06.2016 щодо адмінсправи №288/1462/15-а-2-а/288/4/16;

-визнати право на вимогу сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

-визначити відповідачу строк для подання звіту про відновлення виконавчого провадження;

-визнати завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю відповідача;

-визначити судом розмір грошових коштів для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та відновлення виконавчого провадження №51569239 від 16.07.2016 стосовно вищеописаної частини виконавчого листа №288/1462/15-а від 24.06.2016 щодо адмінсправи №288/1462/15-а--2-а/288/4/16, а провадження у справі в цій частині, закрито. В решті рішення залишено без змін.

18.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю та визначення розміру грошових коштів для компенсації моральної шкоди.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.03.2023 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити додаткове судове рішення, яким вирішити питання щодо відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про те, що позивачем не доведено спричинення останньому моральної шкоди відповідачем, внаслідок прийняття протиправного рішення.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, визначаючись щодо наявності підстав для ухвалення додаткового рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо відшкодування моральної шкоди розглядалося, як судом першої так і апеляційної інстанцій. При цьому, суд першої інстанції відмовив в задоволенні цієї позовної вимоги в зв`язку з тим, що остання є похідною від позовної вимоги, в задоволенні якої ОСОБА_1 відмовлено, а суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні останньої, в зв`зку з недоведеністю моральної шкоди.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадках, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.

За змістом частини першої статті 252 КАС України підставою для винесення додаткового рішення може бути неухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.

Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Колегія суддів, дослідивши зміст мотивувальної частини рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2022 року у цій справі з`ясувала, що судом першої інстанції під час ухвалення вказаного рішення зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача та відновити виконавче провадження. Відповідно вимоги про визнання права на вимогу сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочені суми; визначити відповідачу строк для подання звіту про відновлення виконавчого провадження; визнати завданою йому моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю відповідача; визначити судом розмір грошових коштів для відшкодування завданої йому моральної шкоди, не підлягають до задоволення як похідні.

При цьому, ухвалюючи постанову від 01.02.2023 за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем ОСОБА_1 не наведено доказів на підтвердження того, що бездіяльність з боку відповідача призвела до негативних наслідків, які є підставою для стягнення моральної шкоди.

В той же час, колегією суддів звернуто увагу, що закриття провадження у справі в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною, не позбавляє позивача права повторного звернення до суду про стягнення моральної шкоди, з наданням доказів яким чином бездіяльність відповідача спричинила страждання чи приниження та яку саме шкоду заподіяно і який її розмір.

Отже, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що незгода апелянта з мотивуванням відмови в задоволенні вимог, які стосуються відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

При цьому, колегія суддів повторно звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутися до суду про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі старшого державного виконавця Сладь Тетяни Павлівни, в окремому позовному провадженні, з наданням належних доказів в підтвердження підставності заявленої до стягнення суми.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на разі відсутні обставини визначені у частині першій статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, наявність яких може слугувати правовою підставою для прийняття додаткового судового рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 252, 304, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 липня 2023 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.