Справа № 990/157/22
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

4 липня 2023 року

м. Київ

Справа № 990/157/22

Провадження № 11-148заі22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Катеринчук Л. Й., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Чумаченко Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мартєва С. Ю., Гриціва М. І., Британчука В. В., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України(далі - ВРУ) про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанови Президії ВРУ (далі - Постанова),

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив:

- визнати Постанову Президії Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року № 2799-ХІІ «Про мережу районних (міських) народних судів України та число народних суддів» протиправною та нечинною з моменту її прийняття;

- визнати всі суди загальної юрисдикції (зокрема, Київський районний суд м. Полтави) незаконно утвореними.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 01 грудня 2022 року відмовив у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 .

На це судове рішення позивач подав апеляційну скаргу.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 січня 2023 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року, а ухвалою від 20 червня 2023 року - призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.

28 червня 2023 року ОСОБА_1 заявив відвід суддям Великої Палати Верховного Суду Мартєва С. Ю., Гриціва М. І., Британчука В. В., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.

На переконання ОСОБА_1 , суддя Мартєв С. Ю. не може брати участь у розгляді цієї справи, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом щодо оскарження Постанови Президії ВРУ, прагнув досягти визнання всіх судів загальної юрисдикції незаконно створеними, зокрема, Київський районний суд м. Полтави. Саме цим судом у 2004 році було постановлено вирок у справі позивача № 97216013. Проте ще у вересні 1999 року вперше зазначену кримінальну справу почав розглядати суддя Мартєв С. Ю. На думку ОСОБА_1 , суддя Мартєв С. Ю. проти його інтересів постановив два рішення у кримінальній справі, яка стала підставою для позову ОСОБА_1 до ВРУ про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанови Президії ВРУ.

Отже, позивач вважає, що є обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Мартєва С. Ю.

Окремо обґрунтував ОСОБА_1 відвід судді Гриціву М. І. та суддям Британчуку В. В., Григор`євій І. В., Гудимі Д. А., Єленіній Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойку Л. М., ПільковуК. М., Прокопенку О. Б., Ситнік О. М., Ткачу І. В., Ткачуку О. С., Уркевичу В. Ю.у розгляді цієї справи.

Так, ухвалою від 21 березня 2023 року у справі № 990/23/23 суддя Гриців М. І. відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та залишив без руху апеляційну скаргу. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 квітня 2023 року відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернула заявнику.

Однак, у справі, що розглядається, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 січня 2023 року з таких же самих підстав, та з такими ж доводами про фінансовий стан, які були наведені і в апеляційні скарзі у справі № 990/23/23, звільнила ОСОБА_1 від сплати судового збору.

За таких обставин, на думку ОСОБА_1 , є обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивностісудді Гриціва М. І., а також суддів Британчука В. В., Григор`євої І. В., ГудимиД. А., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., ТкачаІ. В., Ткачука О. С., УркевичаВ. Ю., які підписали ухвалу як і від 10 січня 2023 року у справі № 990/157/22, якою було звільнено позивача від сплати судового збору, так і ухвалу від 12 квітня 2023 року у справі № 990/23/23, якою було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору з таких же самих підстав.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений статтею 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), за правилами частини сьомої якої питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (частина одинадцята статті 40 КАС).

Велика Палата Верховного Суду перевірила доводи ОСОБА_1 , які він висловив на обґрунтування заявипро відвід згаданих суддів,і вважає, що нема підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Не без того, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС, згідно з частиною першою якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС.

З огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді ОСОБА_1посилається на приписи статті 36 КАС, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань - прямих чи непрямих з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді - як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людиниобґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) слід визначатиокремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що не можебути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги те, що,крім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу саме по собі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Посилання ОСОБА_1 на упередженість, необ`єктивність суддів при розгляді цієї справи та їх заінтересованість у результаті її розгляду не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, позаяк вониґрунтуються на припущеннях, суб`єктивному розумінні положень національного законодавства.

З предмета і меж перегляду в цій справі не можна простежити будь-яку залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано ілюстрував би упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за частиною четвертою статті 36 КАС незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, наведені позивачем обставини на обґрунтування заяви про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду не містять об`єктивно спроможних підстав, які б у розумінні пунктів 2, 4 частини першої статті 36 КАС та інших зумовлювали відведення вище згаданих суддів Великої Палати Верховного Суду від розгляду цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що в разі задоволення відводу її суддям перегляд оскаржуваного ОСОБА_1 ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року може не відбутися, адже формально не існуватиме складу суду, установленого для цього законом. За такої правової ситуації позивач може бути позбавлений передбаченого статтею 6 Конвенції права на доступ до правосуддя. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід судді Британчука В. В. від участі у розгляді цієї справи, то Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що цей суддя звільнений з посади судді Верховного Суду у відставку (рішення Вищої ради правосуддя від 27 червня 2023 року № 436/0/15-23). Тому цю заяву слід залишити без розгляду.

Ураховуючи наведене, керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 119,243, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Мартєва С. Ю., Гриціва М. І., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанови Президії Верховної Ради України.

2. Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Британчука В. В. від участі в розгляді справи № 990/157/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Ю. Л. Власов С. Ю. Мартєв
М. І. Гриців К. М. Пільков
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
Л. Й. Катеринчук І. В. Ткач
Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук
С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич
Г. Р. Крет Є. А. Усенко
Л. М. Лобойко Т. А. Чумаченко