Справа № 420/3542/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/3542/23

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», в якому просила:

- визнати протиправними дії ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» у відмові ОСОБА_1 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- стягнути з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачки 1 073,6грн. відшкодування судових витрат (сплати судового збору).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона проходила службу в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та згідно наказу від 19.01.2023р. №08/ОС-23 звільнилась зі служби.

Відповідно до наказу вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення становить: в календарному обчисленні - 7 років 7 місяців 1 день; у пільговому обчисленні - 10 років 1 місяць 1 день.

3.02.2022р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Однак, листом від 10.02.2023р. відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вважаючи такі дії ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» у відмові ОСОБА_1 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби .

Зобов`язано ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Стягнуто з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) 1073,6грн. відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має стаж у пільговому обчисленні: 10 (десять) років 01 (один) місяців 11 (одинадцять) днів, який визначено самим відповідачем, відтак набула права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку із чим умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходила службу в ДУ «Одеська виправна колонія (14)» та згідно наказу «Про особовий склад» від 19.01.2023р. № 08/ОС-23 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони, звільнено за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) ЗУ «Про Національну поліцію», 19.01.2023р..

Вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 становить у календарному обчисленні ДКВС України - 7 (сім) років, 7 (сім) місяців, 1 (один) день; вислуга у пільговому обчисленні - 10 (десять) років, 1 (один) місяць, 11 (одинадцять) днів;

Зі змісту наказу від 19.01.2023р. №08/ОС-23 С вбачається, що одноразову грошову допомогу, передбачену ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачці не нараховано та не виплачено.

Вважаючи своє право порушеним бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9.04.1992р. №2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України, зокрема із числа осіб, які перебували на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Приписами ч.1,2 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (надалі Закон №2011) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилами ч.2 ст.9 Закону №2262-ХІІ кореспондують положення п.10 Постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (надалі - Порядок №393), згідно з абзацами першим-четвертим якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За правилами п.2 Порядку №393, до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» ст.12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Із наведених правових норм слідує, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби додатково зараховується навчання у цивільних закладах вищої освіти з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби лише в тому випадку, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Отже, якщо навчання (незалежно від його форми) у цивільному вищому навчальному закладі до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду дає право на присвоєння офіцерського (спеціального) звання, то половина строку цього навчання додатково зараховується до вислуги років.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зауважити, що Верховним Судом було сформовано правову позицію відповідно до якої поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17, від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17, від 21.04.2021р. у справі №380/2427/20 та від 27.05.2021р. у справі №1.380.2019.005965.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби має календарну вислугу років у пільговому обчисленні більше 10 років, що надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги.

У зв`язку із викладеним судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду із позовною заявою, оскільки з наказом про звільнення позивачка ознайомлена 20.01.2023р., а позов подано 21.02.2023р..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія зазначає, що ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022р.), із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно з ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст.116), минуло не більше одного року.

Відтак, з урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення до суду із позовною заявою.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло