Справа № 160/8426/23
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2023 року Справа № 160/8426/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
24 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить:
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22.02.2022 року, починаючи з 07.10.2022 року по день поновлення на посаді та поновити продовольче, речове та інші види забезпечення.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 квітня 2023 року позовну заяву залишив без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду від 26 квітня 2023 року, представник позивача надав клопотання про поновлення строку, в якому просив поновити строк на звернення до суду, а також вказав, що Позивач починаючи з 13.10.2022 року вживав всіх можливих заходів для встановлення причин, що стали підставою для призупинення його військової служби, проте, лише на адвокатський запит отримав оскаржуваний наказ. Таким чином, позивач в впродовж місяця, як йому стало відомо про наказ, яким було призупинено його службу, звернувся до суду з позовом, тобто в строк передбачений ч. 3 ст. 122 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
23 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що сторона позивача не намагається встановити наявність або відсутність складу та події правопорушення, яке полягає у імовірному самовільному залишенні місця несення служби позивачем (далі СЗЧ). Такі обставини мають встановлювати органи досудового розслідування державного бюро розслідувань та місцеві загальні суди. В той самий час з метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин і подій в яких опинився позивач та правильного вирішення цієї справи сторона позивача вважає за необхідне провести дослідження та надання оцінки всім діям, рішенням та бездіяльності як позивача так і відповідача. З огляду отриманих документів сторона позивача встановила, що з`явились підстави для збільшення позовних вимог по цій справі. Тому сторона позивача утримається від викладення своїх пояснень та заперечень у цій відповіді на відзив та зазначить їх у позові в новій редакції.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 червня 2023 року, заяву представника позивача ОСОБА_1 - Шилова Владислава Юрійовича про збільшення розміру позовних вимог повернув заявнику без розгляду.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 червня 2023 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Шилова Владислава Юрійовича про виклик свідка повернув заявнику без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
21.03.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 було призначено ОСОБА_1 на посаду старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону та присвоєно звання старшого солдата.
Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2022 р. № 268, старший солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що з 07 жовтня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, на підставі доповіді про самовільне залишення частини від 08 жовтня 2022 року № 6364 (а.с. 138,154).
Відповідно до доповіді від 08 жовтня 2022 року № 6364 за фактом самовільного залишення військової частини 07.10.2022 року, було винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ) про призначення службового розслідування (а.с. 153).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2022 року № 277, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), старшого солдата ОСОБА_1 , виведено в розпорядження наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 17 жовтня 2022 року № 237-рс, а також увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 17.10.2022 року (а.с. 139)
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 09.10.2022 № 9159 «Про призначення службового розслідування», а також доповіді № 6364 від 08.10.2022 року про факт самовільного залишення частини було призначене службове розслідування.
За результатами службового розслідування складено акт, у якому встановлено такі обставини: 07.10.2022 року о 08:00 під час перевірки особового складу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 . Здійснені розшукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, його місце перебування було невідоме. Старший солдат ОСОБА_1 про будь-які проблемні питання, що потребують, негайного вирішення, посадовим особам мотопіхотного батальйону не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав. Станом на момент завершення службового розслідування старший солдат ОСОБА_1 до розташування підрозділу не повернувся.
Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась: старший солдат ОСОБА_1 без поважних причин самовільно залишив місце несення служби 07.10.2022 року в умовах воєнного стану. Своїми діями старший стрілець 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, ст.ст. 12,14,16,127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно розділу 5 акту службового розслідування, запропоновано: службове розслідуванім вважати завершеним. Питання щодо притягнення або не притягнення старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, б статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 . Не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 з 07.10.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі. Направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписанім наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.
Згідно з рішенням командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_11 про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності питання щодо притягнення або не притягнення старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, б статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 . Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 згідно з п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 з 07.10.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписанім наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.
Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 29 жовтня 2022 року про результати службового розслідування, питання щодо притягнення або не притягнення старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, б статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 згідно з п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 з 07.10.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.
Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписанім наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
За частиною першою статті 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Так, з матеріалів справи встановлено, що відносно позивача було лише проведено службове розслідування без подальшого накладення дисциплінарного стягнення.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок №608).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Матеріалами справи встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 09.10.2022 № 9159 «Про призначення службового розслідування», а також доповіді № 6364 від 08.10.2022 року про факт самовільного залишення частини було призначене службове розслідування стосовно позивача з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня його вини (а.с. 153, 154-156).
За приписами розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
За результатами проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 було складено відповідний від 29.10.2022, в резолютивній частині якого фактично зазначено наступне:
1) питання щодо притягнення або непритягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення воєнних статутів відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_3 ;
2) враховуючи положення пункту 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, не нараховувати грошове забезпечення позивачу з 07.10.2022, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі;
3) направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписання наказу командира військової частини НОМЕР_3 про результати службового розслідування.
питання щодо притягнення або не притягнення старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, б статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 згідно з п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 з 07.10.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.
Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписанім наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

В контексті зазначеного щодо пункту 1 наказу командира відповідача від 29.10.2022 № 10952 «Про результати службового розслідування», який є аналогічним тому, що зазначений в акті службового розслідування, про відкладення питання щодо притягнення або не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд акцентує увагу, що оскаржуваним наказом командира відповідача від 29.10.2022 № 10952 «Про результати службового розслідування» позивача не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише висловлені пропозиції щодо наступних дій щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності.

Так, резолютивна частина зазначеного наказу має рекомендаційний характер, оскільки відповідачем лише запропоновано вжити заходи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та фактично містить відкладальну обставину, твердження про остаточне настання якої є передчасним. Відтак суд дійшов висновку про те, що права і обов`язки позивача зазначеним наказом відповідача не порушено, з чого слідує, що оспорюваний наказ в цій частині не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача ,а тому визнанню протиправним не підлягає.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 12.05.2021 у справі №640/11938/20, відповідно до яких обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У позовній заяві позивач звертав увагу суду на тому, що важливим при розгляді даної справи є встановлення відсутності в діях позивача (самовільне залишення місця несення служби) вини у формі умислу.

Суд зазначає, що предметом судового розгляду в межах даної справи є правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, яким питання щодо притягнення або непритягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення воєнних статутів відкладено до повернення позивач до військової частини, а також зняття з усіх видів грошового забезпечення позивача, а обставини вчинення/невчинення адміністративних чи кримінальних правопорушень сторонами у справі не є предметом доказування у справі.

Щодо пункту 2 оскаржуваного наказу суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260) військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Крім того, за пунктом 5 розділу IV Порядку № 260 до вислуги років військовослужбовців не зараховується час відбування покарання у вигляді арешту (крім випадків, передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), а також час самовільного залишення військової частини або місця служби. Також згідно з пунктом 14 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Суд акцентує увагу на тому, що наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 08.10.2022 № 268, за яким позивач визнаний таким, що самовільно залишив розташування підрозділу, а також виключено з грошового, котлового та речового забезпечення військової частини, - не оскаржувався та не є предметом даного судового розгляду.

Отже, враховуючи те, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08.10.2022 № 268 позивач вважається таким, що 07.10.2022 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, у зв`язку з чим його виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 07.10.2022, а з котлового забезпечення з 08.10.2022, а також беручи до уваги вищезазначені приписи Порядку №260, суд вважає припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби правомірним.

При цьому, суд зазначає, що позивач не заперечував, що з 12 жовтня 2022 не знаходиться за місцем несення служби, що виключає його право на отримання грошового забезпечення та інших виплат, які належать солдату, який перебуває на службі.

Крім того, суд зазначає, що пункт 3 наказу про направлення копії матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення відповідає вимогам п. 6 Розділу VI Порядку № 608, згідно з положеннями якого якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідачем було складено повідомлення про вчинення провопрушення № 11346 від 30.10.2022 року та направлено до Територіального управління ДБР у м. Краматорську (а.с. 15). Відсутність процесуального рішення щодо вказаного повідомлення, не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Враховуючи наведене, при розгляді справи також не встановлено підстав для скасування пунктів 2 та 3 оскаржуваного наказу.

Суд ставиться критично до наданих позивачем запитів до різних військових установ, ДБР, оскільки такі докази не спростовують висновки наказу про самовільне залишення несення служби, оскільки ОСОБА_1 отримавши відповідь на його рапорт від 03.01.2023 року до теперішнього часу не повернувся до розташування підрозділу, після чого буде прийнято рішення про його поновлення на службі.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки не спростовують висновків суду щодо відсутності позивача за місцем несення служби.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев