Справа № 580/10008/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Сорочка Є.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 жовтня 2021 року № 303376.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 01 лютого 2022 року та ухвалити нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказам, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що він дійсно є власником транспортного засобу марки DAF CF 85 CF 85, державний номерний знак НОМЕР_1 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , однак не використовує його для перевезення вантажів. Натомість на час проведення заходів габаритно-вагового контролю зазначений транспортний засіб було передано в оренду ПП «ВЕСТ-ТРАНС 2008» на підставі нотаріально посвідченого договору. Наголошує на тому, що суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є автомобільний перевізник, а не власник транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються також на тому, що транспортний засіб здійснював перевезення сипучого вантажу (пшениці), методика зважування якого не була затверджена у встановленому законом порядку. Наголошує, що складені відповідачем документи не містять інформації про те, на яких саме вагах (марка, модель, характеристики, можливі чи допустимі похибки) проводилося зважування і де розташовувався пересувний пункт габаритно-вагового контролю. Крім того заходи габаритно-вагового контролю були проведені однією особою. Також звертає увагу, що відповідачем неправильно визначено відстань між осями транспортного засобу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що під час рейдової перевірки не були нараді документи, які б підтверджували використання транспортного засобу іншою ніж власником особою на законних підставах, водій не повідомляв про те, що не є працівником ФОП ОСОБА_1 . Також звертає увагу, що згідно з наданим договором транспортний засіб передано в оренду ПП «ВЕСТ-ТРАНС 2008», в той час як у товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником зазначене ТОВ «ЗЕТ КОМПАНІ СМІЛА».

Заперечення відповідача полягають також в тому, що заходи габаритно-вагового контролю були проведені у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 13 вересня 2021 року інспекторами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

В ході вказаної рейдової перевірки було здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та встановлено перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, а саме - навантаження на здвоєну вісь становить 25,75 т при нормативно-допустимому 16 т, про що зазначено в акті від 13 вересня 2021 року № 0051356.

Також посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт від 13 вересня 2021 року № 298578 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажу автомобільним транспортом, яким встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - перевищення встановлених законодавством вагових норм на понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Крім того зазначеним органом складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 13 вересня 2021 року № 0051356, в якому нараховано до сплати 269,66 євро.

На підставі вказаних документів Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 жовтня 2021 року № 303376, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правильно визначив суб`єкта юридичної відповідальності за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а факт перевищення габаритно-вагових параметрів підтверджений належними і допустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Вимоги до габаритно-вагових параметрів транспортних засобів визначені у Правилах дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до абз.абз. 1, 4 п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зміст виявленого Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки порушення, за яке до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000 грн 00 коп полягає в перевищенні навантаження на здвоєну вісь.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що він не є суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адже не є автомобільним перевізником.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує, що положеннями ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені підстави для застосовування адміністративно-господарських штрафів та їх розміри саме щодо автомобільних перевізників.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. У свою чергу вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

В ході рейдової перевірки водій транспортного засобу DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 надав посадовим особам Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну від 13 вересня 2021 року № 13092021/8, автомобільним перевізником в якій було зазначене ТОВ «ЗЕТ КОМПАНІ СМІЛА». Копію зазначеної товарно-транспортної накладної відповідач додав до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином товарно-транспортна накладна є одним із визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів.

Згідно з розділом І Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Положеннями п. 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, інформація про найменування перевізника є обов`язковим реквізитом товарно-транспортної накладної.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що товарно-транспортна накладна є документом, на підставі якого може бути встановлено особу автомобільного перевізника - суб`єкта відповідальності за порушення правил перевезення вантажів, передбачені ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Такий висновок колегія суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 420/2451/20.

Натомість відповідач наполягає на тому, що за відсутності у водія документа, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах іншою особою, автомобільним перевізником вважається власник транспортного засобу.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, є окремою та самостійною підставою для накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалося, одними з документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, реєстраційні документи на транспортний засіб.

Відповідач наполягає на тому, що відомості про ТОВ «ЗЕТ КОМПАНІ СМІЛА» як автомобільного перевізника могли бути враховані лише у разі пред`явлення водієм тимчасового реєстраційного талону. Із зазначеними доводами погодився також суд першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції скаржник та суд першої інстанції посилаються на п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379 (далі - Інструкція), відповідно до якого якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Разом з тим вказана Інструкція є підзаконним актом і лише встановлює порядок реалізації власником транспортного засобу, який передав право користування і (або) розпорядження ним іншій особі, права на оформлення тимчасового реєстраційного талону.

Крім того згідно з п. 6.1 Інструкції видача тимчасових реєстраційних талонів на ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 16, 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

У свою чергу абз. 4 п. 16 Порядку передбачає, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Зазначені норми права вказують на те, що тимчасовий реєстраційний талон видається виключно за бажанням власника або особи, якій передано транспортний засіб, його оформлення не є обов`язковим.

Відтак ненадання водієм в ході рейдової перевірки тимчасового реєстраційного талону не свідчить про відсутність факту передачі транспортного засобу від власника іншій особі чи про незаконність такої передачі, а також не спростовує відомостей про особу автомобільного перевізника, зазначених у товарно-транспортній накладній.

Іншим доказом того, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення, описане в постанові Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 жовтня 2021 року № 303376 є договір оренди транспортних засобів від тринадцятого серпня 2021 року.

Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 передає в оренду ПП «ВЕСТА-ТРАНС 2008» транспорті засоби, зокрема, автомобіль марки DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 13 серпня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 911.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Таким чином договір оренди транспортних засобів від 13 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ПП «ВЕСТА-ТРАНС 2008» є укладеним з дня його нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинність такого договору не поставлена законом у залежність від оформлення тимчасового реєстраційного талону.

Стосовно доводів відповідача та суду першої інстанції про те, що в товарно-транспортній накладній від 13 вересня 2021 року № 13092021/8 автомобільним перевізником зазначене ТОВ «ЗЕТ КОМПАНІ СМІЛА», а не ПП «ВЕСТА-ТРАНС 2008», колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди транспортних засобів від 13 серпня 2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПП «ВЕСТА-ТРАНС 2008», транспортні засоби будуть використовуватись Орендарем для перевезення вантажів, а також для інших цілей, що відповідають їх технічному призначенню. У цих межах відповідно до ст. 800 Цивільного кодексу України використання транспортних засобів здійснюється Орендарем у його діяльності самостійно без будь-яких обмежень, в тому числі з правом виїзду за кордон. При цьому він має право як використовувати транспортні засоби для власних потреб, так і укладати від свого імені договори перевезення та/чи інші договори відповідно до призначення транспортних засобів без додаткового узгодження цього питання з Орендодавцем.

Отже, за умовами п. 2.1 договору оренди транспортних засобів від 13 серпня 2021 року ПП «ВЕСТА-ТРАНС 2008» не було позбавлене можливості передати автомобіль марки DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ТОВ «ЗЕТ КОМПАНІ СМІЛА» для перевезення вантажів без додаткового узгодження із ОСОБА_1 .

Відповідно, зазначення в товарно-транспортній накладній від 13 вересня 2021 року № 13092021/8 іншого автомобільного перевізника ніж вказаний у договорі оренди транспортних засобів від 13 серпня 2021 року як орендар, не є тією розбіжністю, яка ставить під сумнів фактичну передачу позивачем автомобіля марки DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 в користування іншій особі та спростовує використання транспортного засобу для здійснення перевезень вантажів іншою ніж позивач особою.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить також з того, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не довів обґрунтованості свого рішення про покладення відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм саме на ОСОБА_1 як власника транспортного засобу - автомобіля марки DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 жовтня 2021 року № 303376 з підстав притягнення до відповідальності особи, яка не є автомобільним перевізником та не може бути суб`єктом відповідальності за правопорушення, описане в такій постанові.

Зазначена обставина є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови і виключає можливість перевірки судом інших підстав позову, які стосуються змісту виявленого правопорушення. Колегія суддів виходить з того, що стверджувати про відсутність правопорушення та надавати докази на підтвердження своїх доводів має саме та особа, яка здійснювала перевезення та є належним суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до пп.пп. б, в п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини, в якій серед іншого зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Правила розподілу судових витрат визначені у ст. 139 КАС України. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп, в той час як ставка судового збору становила 908 грн 00 коп, а при зверненні з апеляційною скаргою - 3405 грн 00 коп, в той час як ставка судового збору становила 1326 грн 00 коп.

Так, положеннями пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за подання фізичною особою-підприємцем адміністративного позову немайнового характеру за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року складав 2270 грн 00 коп.

Розмір майнових вимог, з якого належить обчислювати судовий збір за подачу апеляційної скарги, складає 34000 грн 00 коп. Один відсоток від вказаної суми становить 340 грн 00 коп. У зв`язку з цим ставка судового збору при зверненні до суду з такою вимогою майнового характеру становить 908 грн 00 коп, а при зверненні з апеляційною скаргою - 1362 грн 00 коп.

Відповідно, суми сплаченого судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в порядку ст. 139 КАС України лише в тій частині, що відповідає законодавчо визначеній ставці судового збору.

Керуючись ст.ст. 242, 268, 272, 287, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 жовтня 2021 року № 303376.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на наземному транспорті судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп, сплачений за подачу позовної заяви та у розмірі 1326 (одна тисяча триста двадцять шість) грн 00 коп, сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Є.О. Сорочко

В.В. Файдюк