Справа № 500/1123/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1123/23

03 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Тернопільського обласного центру зайнятості (надалі, відповідач), в якому просить скасувати Наказ Тернопільського обласного центру зайнятості №83 «Д» від 15.02.2023 року про скасування роботодавцю дозволу на застосування праці іноземця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.10.2020 року, зобов`язати Тернопільський обласний центр зайнятості продовжити дію дозволу на застосування праці іноземця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.10.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є громадянкою Республіки Білорусь, перебуває на території України з метою здійснення трудової діяльності у відповідності до законодавства України. Вказала, що трудову діяльність на території України здійснювала на підставі дозволу на застосування праці іноземця № НОМЕР_2 (бланк дозволу серії НОМЕР_1 ). Однак 15.02.2023 року зазначений дозвіл на застосування праці іноземця, отриманий роботодавцем позивача, було скасовано. Вважає, що зазначеними діями було порушено права та інтереси позивача, а також позбавлено можливості позивача здійснювати трудову діяльність в Україні на законних підставах.

Ухвалою суду від 31.03.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у такий спосіб: 1) доплатити 1073,60 грн судового збору та подати докази такої доплати; 2) подати належним чином завірену копії Наказу Тернопільського обласного центру зайнятості №83 «Д» від 15.02.2023 року про скасування дозволу на застосування праці іноземця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.10.2020 року, дозволу №555 від 07.10.2020 про застосування праці громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста, копію довідки про реєстрацію місця перебування ОСОБА_1 станом на 29.03.2023.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що роботодавцем ФОП ОСОБА_2 не сплачено в повному обсязі за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового контракту (договору) з іноземкою ОСОБА_1 , внаслідок чого, вважає, що відповідачем правомірно 15.02.2023 скасовано дозвіл від 07.10.2020 №555 згідно п.10 ч.2 статті 42-10 Закону.

Ухвалою суду від 08.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Судом встановлено, що Тернопільським обласним центром зайнятості видано ОСОБА_2 дозвіл від 07.10.2020 №555 на застосування праці громадянки Білорусь ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста ( бланк Дозволу серії АА №004675).

Листом Тернопільського обласного центру зайнятості, направленим на адресу ФОП ОСОБА_2 направлено прохання надати інформацію щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_1 . Також, зазначено про те, що у випадку ненадання Тернопільському обласному центру зайнятості документів та на виконання статті 42-10 Закону №5067-УІ дозвіл на застосування праці громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 буде скасовано.

Листом Тернопільського обласного центру зайнятості від 15.02.2023 за №06-3/525 ОСОБА_2 повідомлено про те, що відповідно до наказу Тернопільського обласного центру зайнятості від 15.02.2023 №83 "Д" скасовано дозвіл №555 від 07.10.2020 на застосування праці громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Причиною скасування даного дозволу зазначено: несплата роботодавцем, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства, крім випадків, передбачених законодавством (вимога пп. 10 п.2 статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» (із змінами).

У відповідь на скаргу ОСОБА_3 листом Державного центру зайнятості від 08.03.2023 повідомлено, що рішення Тернопільського обласного центру зайнятості щодо скасування дозволу на застосування праці громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 на посаді інженера - програміста від 07.10.22020 №555 є правомірним і таким, що відповідає вимогам пункту 10 ст. 42-10 Закону. Державним центром зайнятості вказано, що за інформацією Тернопільського ОЦЗ, що підтверджується даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_4 не сплачував. Також, ОСОБА_3 роз`яснено його право у разі незгоди з прийнятим Тернопільським ОЦЗ рішення оскаржити дане рішення у суді в порядку встановленому законодавством.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття регламентуються у відповідності до Закону України "Про зайнятість населення".

За змістом частини першої ст. 42 Закону України "По зайнятість населення" передбачено, що роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Частиною другою ст. 42 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різних посадах в одного або декількох (двох і більше) роботодавців за умови отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні (далі - дозвіл) кожним роботодавцем.

Порядок прийняття заяв про видачу, продовження дії, внесення змін до дозволу та порядок прийняття рішень про видачу, продовження дії, внесення змін до дозволу регламентований у відповідності до норм ст. 42-7 вказаного Закону, в той же час ст. 42-10 умови для скасування на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні.

Поряд з цим, згідно пункту 5 частини першої ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" , дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства - документ, який надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця або особи без громадянства у порядку, встановленому законодавством України, або добровільно отриманий резидентом ОСОБА_5 для укладення гіг-контракту з іноземцем або особою без громадянства.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновки що дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), який надає право роботодавцю використовувати працю іноземця чи особи без громадянства.

При цьому, на думку суду, у спірному випадку виконання владних управлінських функцій полягає у правомірності дій відповідача щодо скасування дозволу саме роботодавцю ОСОБА_3 дозволу на застосування праці іноземця - громадянки Білорусь ОСОБА_6 .

Разом з тим, позивач у позовній заяві покликається на те, що її роботодавцем було повністю дотримано порядок отримання дозволу, а позивачем дотримано порядок перебування та роботи на території України.

При цьому, судом приймається до уваги те, що у листі Державного центру зайнятості від 08.03.2023 №33/122/1540-23 за результатами адміністративного оскарження рішення Тернопільського обласного центру зайнятості про скасування дозволу на застосування праці громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_7 , роботодавцю позивача ( ОСОБА_8 ) роз`яснено його право оскаржити таке рішення у суді у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Насамперед слід звернути увагу, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення.

Аналогічну позицію закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказана позиція суду підтверджується Постановою Верховного суду від 03.07.2019 р. справа №527/451/17, провадження №К/9901/24547/18.

Враховуючи, те, що спірні правовідносини стосуються правомірності скасування дозволу роботодавцю на застосування праці іноземця, який надається роботодавцю позивача, суд доходить висновку про відсутність порушеного права позивача у контексті даних правовідносин, які виникли між роботодавцем ОСОБА_3 та Тернопільським обласним центром зайнятості, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому суд зазначає, що роботодавець ОСОБА_3 не позбавлений права самостійного звернення до суду в загальному порядку з позовною заявою щодо скасування акту індивідуальної дії, а саме, Наказу Тернопільського обласного центру зайнятості №83 "Д" від 15.02.2023 " Про скасування роботодавцю дозволу на застосування праці іноземця".

Враховуючи вищенаведене у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03 липня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: будинок АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Тернопільський обласний центр зайнятості (місцезнаходження:вул. Текстильна, 1Б, м. Тернопіль,46004 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.