Справа № 440/7539/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 р. Справа № 440/7539/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2022, по справі № 440/7539/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 за відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 роки включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.06.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 за відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 роки включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.06.2018.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 закрито провадження у справі.

ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати зазначену ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що зміст заявлених позовних вимог містить спір у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку з чим суд першої інстанції не вірно визначив предмет спору та дійшов неправомірного висновку про закриття провадження у справі.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , який був учасником бойових дій, проходив військову службу, зокрема у період з 18.08.2005 по 19.06.2018 - у складі військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2018 №162 капітана ОСОБА_3 , командира батареї зберігання та транспортування реактивного артилерійського дивізіону, звільненого з військової служби у запас наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.05.2018 №220, з 19.06.2018 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів грошового забезпечення. Однак, при звільненні з військової служби ОСОБА_3 не виплачена грошова компенсацію за невикористані додаткові відпустки учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На дату смерті шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний, у шлюбі народилась донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якої рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.08.2012 у справі №1601/6233/2012 визначено з матір`ю.

Із матеріалів справи встановлено, що 02.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просила провести з її донькою усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки її батьком, передбаченої статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2015 по 2018 рік.

За результатом розгляду заяви позивача, відповідач листом від 10.12.2021 №927 повідомив, що ОСОБА_3 за період служби у військовій частині НОМЕР_1 не звертався із рапортами про надання йому додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, грошова компенсація за невикористані відпустки не виплачувалась.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні відносини стосуються питань спадкування, а не проходження безпосередньо позивачем публічної служби, різновидом якої є військова служба; такі відносини урегульовані нормами не публічного, а приватного права, тому даний спір має розглядати місцевий загальний суд за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 та абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Колегія суддів зазначає, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Такий висновок стосується випадків, коли члени сім`ї військовослужбовця реалізували своє право на неодержану ним компенсацію за невикористану відпустку шляхом звернення до військової частини не пізніше 6 місяців після смерті військовослужбовця, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Проте, в даному випадку встановлено, що позивач в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 протягом 6 місяців після смерті чоловіка не зверталася до військової частини для отримання відповідної компенсації.

Отже, зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, вбачається, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав ОСОБА_2 у сфері саме публічно-правових відносин, адже стосується питань наявності у ОСОБА_2 , яка є донькою померлого військовослужбовця, учасника бойових дій ОСОБА_3 , права на отримання за померлим спадщини у вигляді невиплаченої йому при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки за період з 2015 по 2018 роки.

Сама собою участь у спорі військової частини НОМЕР_1 не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, та обставина, що відповідачем у справі ОСОБА_1 визначила військову частину, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, наведені в апеляційній скарзі доводи про поширення на неї юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження по справі.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, досліджено наявні докази, надано їм належну оцінку та прийнято рішення, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 по справі № 440/7539/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий