Справа № 380/16571/22
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 липня 2023 року

м. Київ

справа № 380/16571/22

адміністративне провадження № К/990/22749/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/16571/22 за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» до Відділу примусовго виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною,

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» (далі - позивач, ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львівугілля») звернулося до суду з позовом до Відділу примусовго виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення з нього: виконавчого збору в сумі 192810,20 грн, стягнутих на виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020; витрат виконавчого провадження у розмірі 69,00 грн, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020; витрат виконавчого провадження у розмірі 205,85 грн, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не направлення до Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області подання про повернення йому грошових коштів в сумі 192810,20 грн виконавчого збору, стягнутих на виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020, 69,00 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020, 205,85 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020;

- зобов`язати відповідача направити до Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області подання про повернення йому грошових коштів в сумі 192810,20 грн виконавчого збору, стягнутих на виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020, 69,00 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020, 205,85 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих на виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.08.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

01 травня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/16571/22.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржникові.

27 червня 2023 року касаційна скарга повторно надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи судові рішення, скаржник послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Заявник касаційної скарги зазначив, що судом апеляційної інстанції не були враховані висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статей 34 та 35 Закону України «Про виконавче провадження», які викладені у постанові від 07 вересня 2022 року у справі №910/22858/17.

Перевіривши викладені доводи щодо наявності підстави касаційного оскарження слід наголосити, що оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Проте у поданій касаційній скарзі скаржником лише зазначено про постанову Великої Палати Верховного Суду, однак не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначеній скаржником справі.

Отже, з огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/16571/22 за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» до Відділу примусовго виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.А. Данилевич