Справа № 686/11905/23
Суддя: Заворотна О. Л.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/200/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження в частині заборони в`їзду на територію України,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження в частині заборони в`їзду на територію України, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Хмельницького районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області № 3 від 27.04.2021 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_3 та зобов`язано його покинути території України в термін до 06 травня 2021, заборонивши в`їзд на територію України терміном на 3 роки. Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині заборони в`їзду на територію України, позивач вказав, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органі Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством чи судом в Україні не перебуває, обставин які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи тертю країну не виявлено, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП позивачем було добровільно сплачено штраф. Позивач вважає, що порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без необхідності заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, просить скасувати рішення Хмельницького районного відділу Управління ДМС України у Хмельницькій області № 3 від 27.04.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 , в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки (до 27 квітня 2024 року).

Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито у справі спрощене позовне провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

13.06.2023 на адресу надійшов відзив на позов, де представник відповідача зазначив, що 27.04.2021 було виявлено громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведеною перевіркою щодо законності перебування вказаного іноземця на території України встановлено, що громадянин ОСОБА_2 документований паспортом громадянина Республіки Туреччина серії НОМЕР_1 . Прибув на територію України 12.10.2018 через КПП «Чорноморський» у приватних справах до брата - ОСОБА_4 та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . До державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування не звертався. Підстави для законного перебування на території України - відсутні.

Відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 громадяни Республіки Туреччина мають право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів. Станом на 27.04.2021 вказаний іноземець перебував на території України понад встановлений термін.

27.04.2021 щодо позивача працівниками Хмельницького відділу УДМС у Хмельницькій області оформлено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. Крім того прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - Інструкція), затвердженої Наказом МВС України від 17.12.2013 №1235, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за № 25/24802, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Абзац другий частини 3 Інструкції вказує, що дія цієї Інструкції не поширюється на рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну особам, яке приймається територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС, органами охорони державного кордону, органами Служби безпеки України згідно зі статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, вказаною Інструкцією затверджено зразок окремого рішення про заборону в`їзду, яке приймається на підставі ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи викладене, рішення про заборону подальшого в`їзду Україну, яке приймається на підставі ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не ґрунтується н підставах статті 13 вказаного закону, адже це два різні рішення.

Позовна заява повністю ґрунтується на положеннях Інструкції, яка не може бути застосована до даних правовідносин.

Крім того, відповідно до п.3.13.2. Методичних рекомендацій щодо здійснення адміністративного провадження та оформлення матеріалів справ про адміністративні правопорушення у сфері міграції (щодо порушень законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства), п розроблені ДМС України в 2018 році, рішення про заборону в`їзду може буч винесене уповноваженими посадовими особами ДМС у таких випадках:

- як окреме рішення про заборону в`їзду на підставах та в порядку передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців осіб без громадянства»;

- як окреме рішення, що може супроводжувати рішення територіально органу/територіального підрозділу ДМС про примусове повернення до краї походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (окремий пункт у складі вказаного рішення), на підставах і в порядку, встановлених статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пунктом 3 розділу II Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2С №353/271/150;

- як окреме рішення, що в обов`язковому порядку супроводжує рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства за МІ території України на підставах та в порядку, що передбачені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, підставами для прийняття рішення про примус повернення до країни походження або третьої країни із забороною подальшого в`їзду в Україну щодо позивача є саме дії іноземця, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема, тривале перебування на території України за відсутності законних підстав, а також свідоме ухилення від виїзду за межі території України протягом тривалого часу. Відповідне рішення прийняте окремим пунктом у складі рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, а тому не потребує посилань на ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Зважаючи на те, що вищезазначеною статтею не встановлений перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства при прийнятті рішення про примусове повернення, прийняття рішення про заборону в`їзду є дискреційним правом УДМС України в Хмельницькій області, як суб`єкта владних повноважень, який реалізує державну політику у сфері міграції. Така правова позиція підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили (рішення у справах № 335/7345/18, №750/8187/16-а).

Заборона в`їзду в Україну у зв`язку з порушенням іноземцем або особою без громадянства порядку перебування позивача на території України відповідає законній меті - підтримання публічного порядку відповідно до пункту 3 статті 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 по справі № 359/8548/17, просить в позові відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтирав та просив задовольнити.

Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_2 документований паспортом громадянина Республіки Туреччина серії НОМЕР_1 , прибув на територію України 12.10.2018 через КПП «Чорноморський».

27.04.2021 щодо ОСОБА_3 працівниками Хмельницького відділу УДМС у Хмельницькій області оформлено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

ОСОБА_2 штраф в розмірі 510 грн. сплатив, що підтверджується квитанцією № 69115991 від 29.04.2021.

Рішенням № 3 від 27.04.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, затвердженим начальником Хмельницького РВ УДМС України в Хмельницькій області В.Сідлецьким, громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 , 01.01.1998 вирішено на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано ОСОБА_3 покинути територію України у термін до 06.05.20212, заборонено громадянину Республіки Туреччина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзд на територію України строком на три роки (до 27.04.2024 року).

Згідно з інформацією Адміністрації Державної прикордонної служби України громадянин Турецької Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхав за межі території України 02 травня 2021 року, таким чином позивачем виконано рішення відповідача про примусове повернення з України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення) строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частино 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, із заявою та необхідними документами для продовження строку перебування на території України до УДМС України в Хмельницькій області або його територіальних підрозділів він не звертався, відповідно і рішення про продовження або про відмову в продовженні строку перебування на території України відносно громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 не приймалося.

Щодо посилань представника позивача на відсутність підстав, передбачених частиною першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI для заборони в`їзду йому в Україну на три роки, то слід зазначити наступне.

За приписами частини другої статті 26 вищевказаного Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватись забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства не є обов`язковим до застосування при прийнятті рішення про примусове повернення в країну походження, а отже, є факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час примусового повернення в країну походження цих осіб. Водночас передбачене право на прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства свідчить про наявність дискреційних повноважень органу Державної міграційної служби за належної оцінки обставин справи.

Диспозицією норми частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI передбачені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну при в`їзді на територію України, натомість положеннями статті 26 Закону передбачено заборону подальшого в`їзду в Україну, як факультативну санкцію при примусовому видворенні або поверненні в країну походження.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не встановлений перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства при прийнятті рішення про примусове повернення, прийняття рішення про заборону в`їзду є дискреційним правом (вільний розсуд) відповідача, як суб`єкта владних повноважень, який реалізує державну політику у сфері міграції.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08.11.2018 справа № 750/8187/16-а.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи оскаржуване рішення про заборону в`їзду відповідач діяв відповідно до Закону, а тому не має правових підстав для скасування оскаржуваного рішення міграційного органу.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 19-20, 77, 132, 139, 286 КАС України, Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження в частині заборони в`їзду на територію України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП відсутній, прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 87, .

Дата складання повного рішення 03.07.2023.

Суддя: