Справа № 640/31290/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року позивач - ГУ ДПС у м. Києві звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ТОВ "Регіональні ресурси", яким просив стягнути кошти з рахунків у банках , що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 628 713,04 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року матеріали позовної заяви ГУ ДПС у м. Києві до ТОВ "Регіональні ресурси" про стягнення податкового боргу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" кошти з рахунків у банках, що обслуговують такого боржника на суму податкового боргу у розмірі - 542 123,20 грн. на користь Державного бюджету України.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не зазначив розрахунок суми боргу в частині задоволених вимог, а тому не зрозуміло з чого вона складається та на підставі чого нараховується.

Додатково зазначив, що декларації, які стали підставою для звернення позивача з позовом підписані неуповноваженою особою, а відтак такі податкові зобов`язання не можуть вважатися самостійно нарахованими та бути узгодженими.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи ТОВ "Регіональні ресурси" (, місцезнаходження: Україна, 07501, Київська обл., смт. Баришівка, вул. Софіївська 34, буд. 1) зареєстрованою юридичною особою 11 січня 2006 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ТОВ "Регіональні ресурси" сформовано та подано до позивача податкову декларацію від 17 лютого 2020 року з плати за землю за 2020 рік на суму 1 626370,00 грн. та податкову декларацію від 12 березня 2020 року з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 173 430,93 грн.

Позивачем сформовано податкову вимогу форми "Ю" від 10 липня 2020 року №58035-10 згідно з якою загальна сума податкового боргу платника податків станом на 09 липня 2020 року становить 135 530,72 грн., яка отримана відповідачем 23 липня 2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 6).

Згідно з інформацією про податковий борг від 19 листопада 2020 року №28666/9/26-15-13-07-09 станом на 17 листопада 2020 року заборгованість у розмірі 628 713,014 грн., зокрема орендна плата з юридичних осіб у розмірі 542 123,20 грн. та податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 86 589,84 грн., відповідачем не погашена.

Оскільки відповідачем не здійснено погашення податкового боргу позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внесені відомості до реєстру про керівника юридичної особи ОСОБА_2 є помилковими і скасованими, а отже належним керівником в зазначений період був згідно з реєстром - ОСОБА_1 , водночас відповідач не вчинив жодних дій пов`язаних її виправлення чи відкликання, крім того відповідачем не заперечуються правильність розрахунків зазначених у вказаній декларації, а відтак суд приходить до висновку про правомірність нарахуванням податкового боргу у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що частина нерухомого майна все ж знаходиться у власності відповідача і за неї він повинен сплачувати податки, інша частина майна зазначеного у податковій декларація була відчужена 14 лютого 2020 року та 15 лютого 2020 року, однак до повноважень суду не входить розрахунок розміру податкового боргу, а тому у даній частині слід відмовити.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 ПК України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як було встановлено раніше, матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем на адресу відповідача податкової вимоги, яку було отримано останнім у розумінні положень ПК України 23 липня 2020 року (а.с. 6). При цьому доказів, що у період з 23 липня 2020 року по день звернення до суду із цим позовом 06 грудня 2020 року податковий був погашений у повному обсязі, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

За правилами п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Строки сплати податкового зобов`язання регламентовані ст. 57 ПК України, за якою платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (абз. 1 п. 57.1).

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п. 57.3).

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач зазначає про відсутність підстав для сплати самостійно визначених грошових зобов`язань відповідно згідно з податковою декларацією з плати за землю від 17 лютого 2020 року оскільки станом на 17 лютого 2020 року керівником ТОВ "Регіональні ресурси" був ОСОБА_2 .

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ТОВ "Регіональні ресурси" сформовано та подано позивачу податкову декларацію від 17 лютого 2020 року з плати за землю за 2020 рік на суму 1 626370,00 грн. та податкову декларацію від 12 березня 2020 року з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 173 430,93 грн. за підписом ОСОБА_1 .

Згідно з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань від 05 травня 2021 року № 56 станом на 17 лютого 2020 року (подання декларації з плати за землю) керівником ТОВ "Регіональні ресурси" зазначено ОСОБА_2 з 14 лютого 2020 року.

Водночас відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань від 05 травня 2021 року № 31 станом 12 березня 2020 року (подання декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) керівником ТОВ "Регіональні ресурси" зазначено ОСОБА_1 з 13 квітня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у розділі "Дані про хронологію реєстраційних дій" після здійсненого запису 14 лютого 2020 року про реєстрацію зміни керівника юридичної особи з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 02 березня 2020 року внесено запис про скасування зазначеної реєстраційної дії Міністерством юстиції України з приміткою "для виправлення помилок".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внесені відомості до реєстру про керівника юридичної особи ОСОБА_2 були помилковими, що слугувало підставою для скасування відповідного запису 02 березня 2020 року, отже належним керівником в зазначений період згідно з реєстром був ОСОБА_1, що спростовує доводи апелянта про підписання та подання податкової декларації з плати за землю неуповноваженою особою та відсутність підстав для їх сплати.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем вчинялись дії щодо подання уточнюючого розрахунку чи відкликання зазначеної декларації, як помилково поданої, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування податкового боргу у вказаній частині.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не зазначено розрахунку суми боргу в частині задоволених вимог, то колегія суддів погоджується з ними, водночас зазначена обставина не може бути самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з детальним розрахунком податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб ТОВ "Регіональні ресурси" (а.с. 4) позивачу 30 липня 2020 року нараховано борг у сумі 135 530,71 грн., 31 серпня 2020 року нараховано борг у сумі 135 530,83 грн., 30 вересня 2020 року нараховано борг у сумі 135 530,83 грн. та 30 жовтня 2020 року нараховано борг у сумі 135 530,83 грн. на підставі самостійно визначених грошових зобов`язань згідно з податковим розрахунком земельного податку від 17 лютого 2020 року №.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції загальна сума податкового боргу, що підлягає сплаті відповідачем, становить 542 123,20 грн.

Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що частина нерухомого майна знаходиться у власності відповідача і за неї він повинен сплачувати податки, проте інша частина майна зазначеного у податковій декларація була відчужена 14 лютого 2020 року та 15 лютого 2020 року, однак до повноважень суду не входить розрахунок розміру податкового боргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про розбіжності в площах деяких об`єктів нерухомого майна зазначених судом першої інстанції.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач оскаржує рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог, отже судом апеляційної інстанції оцінка зазначеним висновкам не надається.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку