Справа № 260/4585/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 липня 2023 рокум. Ужгород№ 260/4585/23

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Дору Ю.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Вовканич С.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління служби безпеки України в Херсонській області яким просить суд: визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 21.07.1994 р. по 05.02.2020 р. у належному розмірі; стягнути з Управління Служби безпеки України в Херсонській області (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 21.07.1994 р. по 05.02.2020 р. у сумі 331 721,20 (триста тридцять одну тисячу сімсот двадцять одну гривну двадцять копійок); визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації вартості норм харчування за період з 21.07.1994 р. по 05.02.2020 р. у належному розмірі; стягнути з Управління Служби безпеки України в Херсонській області код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі вартості норм харчування за період з 21.07.1994 р. по 05.02.2020 р. у сумі 981 961,20 (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня двадцять копійок).

12 червня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху, якою постановлено, що для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строків звернення до суду з обґрунтуванням підстав для такого поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цих строків та оригінал доказу сплати (доплати) судового збору згідно ставок, передбачених Законом України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 13 136, 82 грн.

28 червня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшли заяви позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши подані заяву та клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Предметом розгляду в даній справі є нарахування та виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та вартості норм харчування.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху, якою зокрема встановлено, що представником позивача подано позовну заяву з пропуском строку звернення до суду, наведені у заяві про поновлення строку підстави пропуску такого строку звернення судом визнані неповажними; а також встановлено, що позивачем не сплачено судовий збір, відповідно до вимог КАС України та ЗУ «Про судовий збір».

У поданій заяві про поновлення строку звернення до суду від 28 червня 2023 року представник позивача зазначає, що 05 лютого 2020 року позивача виключено зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з військової служби згідно наказу голови Служби безпеки України №1845-ОС від 28 грудня 2019 року.

17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області з рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби з 1994 року по день виключення зі списків особового складу.

12.02.2020 р. ОСОБА_1 нараховано компенсацію за речове майно в сумі 40 112,04 грн., що підтверджується відомістю нарахування компенсації за речове майно звільненими військовослужбовцям від 12.02.2020 р. та платіжним дорученням № 98 від 12.02.2020 р. перераховано позивачу.

17.02.2020 року кошти в сумі 40112, 04 грн. зараховані на банківську картку позивача, тобто саме в цей день він дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати у повному обсязі грошової компенсації за речове майно (підтвердження про зарахування коштів на банківську картку позивача - додаток №8.1. до заяви про поновлення строку).

04.02.2020 р. позивача ознайомлено з рапортом помічника начальника Управління ( з господарської діяльності) - начальник відділу У СБУ в Херсонській області від 03.02.2020 р., адресованого начальнику Управління СБУ в Херсонській області, згідно якому наданий час відсутні правові підстави для здійснення грошової компенсації замість норм харчування підполковнику ОСОБА_1 за період з 1994 року по 2020 рік.

Вважаючи, що відповідач неправомірно не здійснив виплату компенсації за нетримане речове забезпечення за весь період проходження служби у повному обсязі, а також не здійснив виплату компенсації замість не отриманого продовольчого забезпечення за весь період проходження служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, СБУ.

Отже, дана справа належать до категорії справ щодо проходження публічної служби.

Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАС України.

Так, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини перша та друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазначалось вище, відповідно до Порядку № 178 виплата грошової компенсації за недоотримане речове майно здійснюється за заявою (рапортом), яку військовослужбовець може подати й після свого звільнення, а тому строк звернення до суду починається із моменту ознайомлення особи з наслідками розгляду такої заяви (рапорту).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.

Представник позивача вказує, що 17 січня 2020 року позивач звернувся до керівництва Управління СБУ в Херсонській області із рапортом щодо виплати грошової компенсації за речове майно та 12.02.2020 р. отримав компенсацію за речове майно в сумі 40 112,04 грн., що підтверджується відомістю нарахування компенсації за речове майно звільненими військовослужбовцям від 12.02.2020 р. та платіжним дорученням № 98 від 12.02.2020 р., копія яких наявні в матеріалах справи.

Представник позивача вказує, що 04.02.2020 р. позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати грошової компенсації по продовольчому забезпеченню та 17.02.2020 року позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати у повному обсязі грошової компенсації за речове майно.

Вказує, що після звільнення з органів Служби безпеки України через погіршення стану здоров`я позивач перебував на лікуванні в санаторії «ОДЕСА» Служби безпеки України (65067, Одеська область, м.Одеса, Французький бульвар, буд. 52) з 17.02.2020 р. по 27.02.2020 р., - 10 днів, а відтак не мав об`єктивної можливості звернутися для надання йому правової допомоги.

Вказує і на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19) та на процесуальні строки, встановлені КАС України, які продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд зауважує, з урахуванням пункту 3 розділу VI" Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ, саме процесуальні строки, встановлені КАС України для подання учасниками справи процесуальних документів (відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив тощо), продовжуються на строк дії такого карантину, а невстановлені законом строки , зокрема, звернення до суду.

Суд також враховує позицію ВС, який у постанові від 10 лютого 2023 року справа № 640/20580/20 вказав, щодо оголошення карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19). постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин з відповідними обмеженнями та строків звернення до суду.

Так, ВС зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ внесено зміни, зокрема до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом доповнення розділу VI «Прикінцеві положення» пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

18.06.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», пунктом 2 якого встановлено, що, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

16.07.2020 вказаний Закон опубліковано у газетах «Голос України» за № 119-120 та «Урядовий кур`єр» за № 135, з огляду на що 17.07.2020 Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності.

Відтак, процесуальні строки, продовжені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, закінчилися 06.08.2020.

Тому посилання позивача на факт запровадження карантину на території України, як на підставу поважності причин пропуску строку, є безпідставним з огляду в тому числі і на тривалий час, протягом якого позивач звернувся до суду.

Окрім цього, представник позивача вказує, що позивач вже звертався з позовною заявою до Херсонського окружного адміністративного суду з даними позовними вимогами.

Так, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 р. у справі №540/1951/20, позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення- залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

16.06.2021 р. постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року - без змін.

Представник позивача вказує, що 04.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до п`ятого апеляційного адміністративного суду наступного змісту: «В зв`язку з неотриманням мною, як стороною, Позивачем, по цивільної справі №540/1951/20 ні апеляційної скарги, ні відповідних рішень, постанов та ухвал суду ні від п`ятого апеляційного адміністративного суду, ні від адвоката, з якою втрачено зв`язок з травня 2021 року, з метою подальшого використання процесуальних документів у судових розглядає по справі, прошу направити на електронну адресу vadim 70x(a),smail. соm у форматі pdf. та на адресу мого тимчасового перебування, а саме: АДРЕСА_1 , завірені копії наступних документів, що знаходяться у справі №540/1951/20: - апеляційну скаргу з додатками; -усіх клопотань, ухвал, постанов та рішень апеляційного суду винесених у справі».

18 травня 2023 року ОСОБА_1 отримано поштове відправлення 676, у вкладенні якого, серед іншого, містилася постанова суду від 16.06.2021 р. п`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №540/1951/20.

Представник позивача зазначає, що про наявність зазначеної ухвали суду від 16.06.2021 р. ОСОБА_1 дізнався тільки 18.05.2023 року, ні суд, ні його представник про прийняття судом такого рішення його не повідомляли, доступу до інтернету він тривалий час не мав.

Разом з тим, судом, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що саме позивач не погоджуючись із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. Так, постановою Верховного суду від 23 червня 2022 року ухвалено касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №540/1951/20 залишити без змін.

Суд вказує, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Тому твердження позивача про необізнаність ходом розгляду його справи не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, а свідчить про незацікавленість розглядом його справи.

Розглянувши подані доводи представника позивача та наведені підстави як поважні щодо пропуску строку звернення до суду, судом встановлено, що у заяві про поновлення строку звернення до суду від 28 червня 2023 року, представник позивача вказує на ті самі обставини, на думку представника, поважності пропуску строків звернення, що і у заяві від 07.06.2023 р. яким вже надавалась оцінка в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та які були визнані неповажними. Нових поважних причин пропуску процесуального строку, підстав для поновлення строку чи доказів поважності його пропуску позивачем не зазначено.

Суд зазначає, що Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАС України.

Так, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини перша та друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазначалось вище, відповідно до Порядку № 178 виплата грошової компенсації за недоотримане речове майно здійснюється за заявою (рапортом), яку військовослужбовець може подати й після свого звільнення, а тому строк звернення до суду починається із моменту ознайомлення особи з наслідками розгляду такої заяви (рапорту).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.

Суд зазначає, що трок звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Така правова позиція викладена у Постанові ВС від 08 вересня 2022 року у справі № 990/11/22.

Отже, відповідно до поданої на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, заяві про поновлення строку звернення до суду від 28 червня 2023 року інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини об`єктивного і непереборного характеру, підтверджені доказами, позивач не навів, і таких не вбачається з матеріалів позовного провадження. Зазначені представником позивача обставини є суто суб`єктивними, а його пасивна поведінка за можливості знати про стан своїх прав та інтересів унеможливлює визнання таких причин пропуску поважними та прийнятними для поновлення строку звернення до суду.

Щодо поданого представником позивача клопотання про відстрочення сплати судового збору від 28.06.2023 р., суд зазначає наступне.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року зобов`язано позивача, зокрема, надати суду оригінал доказу сплати (доплати) судового збору згідно ставок, передбачених Законом України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 13 136, 82 грн.

На виконання вищевказаної ухвали, представником позивача не надано оригінал доказу сплати (доплати) судового збору згідно ставок, передбачених Законом України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 13 136, 82 грн. та подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

У поданому клопотанні представник позивача вказує, що при подачі позовної заяви покликався на вимоги статті 5 частини 1 пункту 13 Закону України «Про судовий збір». Вказує у клопотанні на позицію Верховного суду в ухвалі від 17.04.2018 р. у справ № 815/6914/17, від 02.08.2019 у справі № 761/18595/17 тощо. Вказує, що відсутність чіткого правозастосування та розуміння змісту пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» пов`язані з недоліками законодавчої техніки, якої припустився законодавець під час підготовки Закону України «Про судовии збір».

Разом з тим, суд вважає звернути увагу і на практику Верховного суду 2023 року, зокрума на постанову Верховного суду від 08 березня 2023 року у справі №701/589/22.

Так, колегія Верховного суду зазначила, що частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, до яких належать учасники бойових дій, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

У статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплені пільги учасникам бойових дій та гарантії їх соціального захисту, а у частині другій статті 22 цього Закону встановлено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Суд зауважив, що аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Тож, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Водночас серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17. Підстави для відступу від цієї позиції відсутні.

Відповідно до статті 242 КАС України, . При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У клопотанні представник позивача вказує, що єдиним джерелом доходу позивача є пенсія. Зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, втратив житло в м.Луганськ через проведення там бойових дій, а відтак змушений винаимати за власні кошти житло в м.Ужгород Закарпатської області. Вказує, що майновий стан позивача є таким, що сплата судового збору в розмірі 13 136, 82 грн. є на даний час для нього неможливою та для сплати судового збору у вищевказаному розмірі позивачу необхідно щомісячно відкладати з отриманих ним пенсійних виплат певну суму коштів, а відтак останній клопоче перед судом про відстрочення сплати ним судового збору до ухвалення судового рішення у справі, зважаючи на те, що предмету пред явленого позову є захист його соціальних прав.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.8 Закону України Про судовий збір, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Вказані норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Вищий адміністративний суд України у постанові Пленуму від 23 січня 2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалах від 28.09.2015 по справі № 21-5496а15 та від 18.02.2016 по справі 826/6756/15.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що в якості підстави для відстрочення сплати судового збору позивач посилається на обставину того, що майновий стан позивача є таким, що сплата судового збору в розмірі 13 136, 82 грн. є на даний час для нього неможливою. Разом з тим, до поданого клопотання представник позивача не надав жодного доказу на підтвердження зазначених у клопотанні доводів.

Враховуючи вищевказане, слід зазначити про відсутність підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору, відповідно, у задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем вимоги ухвали суду від 12 червня 2023 року не виконано.

Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 256, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.Ю.Дору