Справа № 420/5352/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5352/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18544.26 грн. - за період 2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховане ОСОБА_1 згідно податкового повідомлення-рішення № 0-1553 на суму 18544.26 грн. по неіснуючому об`єкту нерухомості, а відтак, позивач просить суд визнати противоправним скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Представник відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№ 21481/23 від 28.06.2023 р.), наголошуючи, зокрема, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних Державного реєстру речових прав на інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за фізичною особою ОСОБА_1 , значиться об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлова приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м, права власності з 17.10.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. З урахування зазначеного Головне управління ДПС в Одеській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 повністю необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області до про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/5352/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області до про визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення. Витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області належним чином засвідчені копії спірного податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, а також у повному обсязі матеріали, котрі слугували підставою для його винесення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 року поновлено провадження по справі № 420/5352/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області до про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, відповідно до приписів до ч.1 ст.237 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 1432, позивач набула право власності на групу приміщень АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з приміщень загальною площею 498.1 кв.м. Дана обставина, також, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 100522768.

10.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ НП в Одеській області, Приморського відділу поліції в м. Одесі з заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України, у зв`язку з тим, що вказане нерухоме майно не належить та ніколи не належало ОСОБА_3 , а було зареєстроване по підробленим документам, для шахрайського заволодіння грошовими коштами.

24 жовтня 2019 року Головне управління ДПС в Одеській області сформувало податкове повідомлення рішення №0-1553 на суму 18544,26 грн., на нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (к/п 18010300) за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м.

28.02.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області на звернення позивача ОСОБА_1 повідомило, що по заяві платника, та відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань дата внесення заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено від 10.07.2019 року і свідчить про кримінальні дії у відношенні платника потягом 2019 року. Таким чином, керуючись п.п.266.7.2, п.266.7 ст.266 Кодексу, а також на підставі вище вказаного податкового повідомлення-рішення за 2018 рік від 24.10.2019 № 0-1553 на суму 18544. 26 грн. не може бути перераховане».

Не погоджуючись з вказаними діями Головного управління ДПС в Одеській області щодо винесення податкового повідомлення рішення №0-1553 від 24 жовтня 2019 року, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області до про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VІ від 02.12.2010 року (далі ПК України).

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Як передбачено п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, зі змінами та доповненнями, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Таким чином, нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності, є об`єктом оподаткування.

Зокрема, судом встановлено, та сторонами не спростовано той факт, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, на момент винесення спірного податкового повідомлення рішення №0-1553 від 24.10.2019 року, належала група приміщень № 1 по літері «А» у будинку АДРЕСА_3 , яка в цілому складається з приміщень загальною площею 498.1 кв.м. Дана обставина, також, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 100522768.

Отже, з урахуванням окреслених обставин Головне управління ДПС в Одеській області 24 жовтня 2019 року сформувало податкове повідомлення-рішення №0-1553 на суму 18544,26 грн., на нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (к/п 18010300) за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м., та

Так, суд зазначає, що відповідно до п.п.266.4.2. п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості (п.п. 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПКУ).

З матеріалів справи вбачається, що Київською міською радою прийнято рішення від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким встановлено ставку податку для об`єктів житлової нерухомості 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Так, одним з принципів оподаткування є стабільність, визначений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, який полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки.

Разом з тим, підпунктом 4.1.1. п.4.1 ст.4 ПК України закріплено принцип «загальність оподаткування», тобто, кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені ПК України, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями ПК України.

Таким чином, винесення рішення Київською міською радою від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» не може бути підставою для звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, закріпленого у ПК України.

Таким чином, на підставі вищезазначеного, Головним управлінням ДПС в Одеській області правомірно проведено розрахунок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, та винесено Податкове повідомлення-рішення №0-1553 від 24.10.2019 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 18544,26 грн.

Твердження позивача про те, що податкове повідомлення-рішення №0-1553 від 24.10.2019 року є протиправним, оскільки вказане нерухоме майно не належить, та ніколи не належало ОСОБА_3 , а було зареєстроване за підробленим документам, для шахрайського заволодіння грошовими коштами позивача, суд вважає таким, що суперечить чинному законодавству з огляду на наступне.

Як встановлено судом, та зазначено вище, органи Державної податкової служби здійснюють розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за фізичною особою ОСОБА_1 значиться об`єкт нежитлової нерухомості нежитлова приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м, права власності з 17.10.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000

Оскільки, позивач відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносила і на час складання відповідачем податкового повідомлення-рішення №0-1553 від 24.10.2019 року, нежитлова будівля яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м, перебувала у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним, та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1553 від 24.10.2019 року винесено з врахуванням всіх фактичних обставин, а тому відсутні підстави для його скасування, натомість позовні вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими, та відповідно задоволенню не підлягають.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, є такими, що не підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1553 від 24.10.2019 року, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18544.26 грн. за період 2018 рік, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко