Справа № 200/5376/22
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2023 року Справа № 200/5376/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з вимогами:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві оформити, виготовити та видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення у паперовій формі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду передано справу № 200/5376/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - Першому апеляційному адміністративному суду для вирішення питання щодо визначення підсудності суду, який повинен розглянути дану справу.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду визначено підсудність справи № 200/5376/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за Дніпропетровським окружним адміністративним судом; передано адміністративну справу № 200/5376/22 на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Окружного адміністративного суду м.Києва за територіальною підсудністю.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Справа № 200/5376/22 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 07.04.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має статус внутрішньо переміщеної особи.
Позивач 04.11.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві з заявою про виготовлення пенсійного посвідчення.
На звернення позивача 20.11.2022 року до AT Державний ощадний банк України, листом від 24.22.2022 року за № 100.10/2-07/3193 повідомлено, що для отримання пенсійного посвідчення у паперовому вигляді позивачу необхідно звернцтись до територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою згідно постанови правління Пенсійного фонду України від 03 листопада 2017 року № 26-1.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 1058-IV особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.
Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.
Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.
Постановою правління Пенсійного фонду України 03.11.2017 №26-1 затверджено Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, який визначає механізм оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії (далі Порядок №26-1).
Відповідно до пункту 2 Порядку №26-1, пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.
Пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеними у додатку 2 до цього Порядку, або у вигляді платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням, містить графічну та електронну інформацію про власника, ключі кваліфікованого електронного підпису (далі - електронне пенсійне посвідчення).
Особам, яким видано електронне пенсійне посвідчення, пенсійне посвідчення в паперовій формі не видається.
Отже, відповідно до положень пункту 2 Порядку №26-1, пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.
Суд установив, що відповідач відмовив позивачу у виготовленні непсійного пенсійного посвідчення на підставі положень абзацу 5 пункту 2 Порядку №26-1 та повідомлення отриманого від акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про неможливість в період воєнного стану виготовлення електронних пенсійних посвідчень.
При цьому, суд звертає увагу, що Порядком 26-1 та/або Порядком № 7-1 не визначено підстав для відмови особі у видачі електронного пенсійного посвідчення.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Разом з тим, суд зазначає, що на даний час Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 7 квітня 2023 р. № 325 «Деякі питання оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам», якою визначено, зупинити на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування дію абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 95, ст. 2736; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2018 р., № 57, ст. 1992). Пенсійному фонду України забезпечити оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам, яким призначено пенсію, за їх зверненням відповідно до порядку, визначеного правлінням Пенсійного фонду України.
Суд вважає, що належним, співмірним та ефективним способом захисту порушеного права за встановленими обставинами у даній справі є необхідність зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у м. Києві оформити та видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення у паперовій формі.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 12.06.2023 р. по 30.06.2023 р. у щорічній відпустці, розгляд справи здійснено 03.07.2023 р.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві оформити та видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення у паперовій формі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 липня 2023 року.

Суддя Е.О. Юрков