Справа № 300/1583/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1583/22 пров. № А/857/2506/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі № 300/1583/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Микитин Н. М.,

час ухвалення рішення 02.01.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до трудового стажу періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці, зобов`язати зарахувати до трудового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки та призначити до трудового стажу періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до трудового стажу періодів роботів згідно з записами у трудовій книжці. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 02 лютого 2022 року №91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи згідно з записами у його трудовій книжці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що документи позивача до апелянта надійшли за принципом екстериторіальності в електронному виді, за результатами розгляду яких було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Зазначає, що загальний страховий стаж позивача складає 14 років 4 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Звертає увагу, що до загального страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці, оскільки відсутні підстави виправлення номеру трудової книжки, що в подальшому веде до розбіжностей номеру трудової книжки на наступних сторінках. Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу встановленого Законом позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає його провину. Вказує, що спірні періоди містяться у трудовій книжці, ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, що визнається та не заперечується сторонами.

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно з принципом екстериторіальності, в результаті розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, ГУ ПФУ в місті Києві 02 лютого 2022 року прийнято рішення №91 про відмову в призначенні пенсії, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 29 років та зазначено, що згідно з наданими до заяви документами про стаж (довідка про присвоїння ідентифікаційного номеру, атестат, військовий квиток, трудова книжка, довідка про стаж), загальний страховий стаж складає 14 років 4 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до загального страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутні підстави виправлення номеру трудової книжки, що в подальшому веде до розбіжностей номеру трудової книжки на наступних сторінках (а.с.30).

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача щодо не зарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії, позивач звернувся у суд з цими позовними вимогами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці, є протиправними, оскільки такий стаж роботи позивача підтверджений трудовою книжкою та архівними довідками; працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний стаж позивача та не може перебирати на себе повноваження чи компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана правова оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії. Однак Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві, розглядаючи заяву про призначення пенсії, протиправно не оцінило і не перевірило зміст трудової книжки позивача за період трудової діяльності ОСОБА_1 та прийняло рішення від 02 лютого 2022 року №91 про відмову у призначенні пенсії, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 29 років, а тому вищевказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, і з метою захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Ч.1 ст.9 цього Закону передбачає, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Так, за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 29 років.

Матеріалами справи стверджується і не заперечується відповідачем, що позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком досяг віку 60 років.

Зі змісту трудової книжки колгоспника вбачається, що позивач 25 листопада 1977 року був прийнятий на роботу в колгосп «Прапор Леніна» різноробочим. Тоді ж 30.11.1977р. на моє ім`я була заведена трудова книжка за № НОМЕР_1 ; з 15 травня 1980 року до 15 травня 1982 року служив у Радянській Армії; з 31 серпня 1982 року по 10 жовтня 1983 року робота трактористом у колгоспі «Прапор Леніна»; з 17 жовтня 1983 року до 08 серпня 1984 року тракторист 5-го розряду у колгоспі «Прапор Леніна»; з 24 жовтня1984 року по 26 березня 1985 року, з 16 грудня 1985 року по 12 червня 1986 року та з 24 червня 1986 року по 13 жовтня 1986 року робота на Болехівському лісокомбінаті на різних посадах; з 04 січня 1987 року до 27 квітня 1993 року робота формовщиком третього розряду на Долинському заводі ЖБИК; з 01 квітня 1994 року по 01 липня 1995 року, з 03 липня 1995 року по 01 жовтня 1996 року робота обрубщиком сучків у Болехівському лісокомбінаті; з 05 березня 1997 року по 17 квітня 1997 року працював робочим у колгоспі ім.Фрунзе; з 24 березня 2002 року по 16 серпня 2002 року та з 10 жовтня 2002 року по 18 грудня 2002 року виплата допомоги по безробіттю у Долинському центрі зайнятості (а.с.18-21).

Крім того, колегія суддів зазначає, що архівними довідками стверджується факт роботи позивача у Болехівському лісокомбінаті (а.с.31-39)

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.1 ст.101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 установлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому необхідно подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

При цьому, зі змісту рішення №91 від 02 лютого 2022 року вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 14 років 4 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до загального страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутні підстави виправлення номеру трудової книжки, що у подальшому веде до розбіжностей номеру трудової книжки на наступних сторінках (а.с.30).

Як вбачається з розрахунку стажу роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу зараховані наступні періоди: робота в колгоспі з 15 травня 1977 року по 15 серпня 1977 року, навчання з 01 вересня 1977 року по 24 серпня 1978 року, робота в колгоспі з 15 вересня 1978 року по 31 грудня 1978 року, робота в колгоспі з 01 вересня 1979 року по 31 грудня 1979 року, робота в колгоспі з 01 січня 1980 року по 14 травня 1980 року, військова служба з 15 травня 1980 року по 15 травня 1982 року, робота в колгоспі з 15 серпня 1982 року по 31 грудня 1982 року, робота в колгоспі з 01 січня 1983 року по 15 вересня 1983 року, період по отриманню допомоги по безробіттю з 01 січня 2000 року по 29 лютого 2000 року, догляд за пенсіонером 27 травня 2010 року по 31 грудня 2018 року, період по отриманню допомоги по безробіттю з 21 жовтня 2020 року по 01 березня 2021 року, період по отриманню допомоги по безробіттю з 09 липня 2021 року по 30 вересня 2021 року (а.с.41).

Разом з тим, до загального страхового стажу позивача пенсійним органом не враховано періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці, оскільки відсутні підстави виправлення номеру трудової книжки законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

На час заповнення трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з п.2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

За змістом п.1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.13 Постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

За змістом п.18 цієї Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, виправлення на першому аркуші в номері трудової книжці не може бути підставою для виключення всіх періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка № НОМЕР_1 від 30.11.1977, яка надана останнім відповідачам для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.17-27).

Матеріалами справи стверджується, що на першій сторінці трудової книжки позивача міститься виправлення у номері трудової книжки, а саме: виправлено три останні цифри, та дата народження позивача, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 , виправлено на 02.01.1962.

Разом з тим, як правильно зауважив суд першої інстанції, номер трудової книжки № НОМЕР_1 , зазначено на всіх решту сторінках без виправлення, що дає підстави правильно визначити номер трудової крижки ОСОБА_1 . Крім того, записи №5-31 про періоди роботи у трудовій книжці позивача є чіткими та без виправлень, завірені (засвідчені) відповідними печатками підприємств, де працював ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що трудова книжка та її вкладиш містять всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірне виправлення на першій сторінці номеру трудової книжки, не може ставити під сумнів всі періоди роботи зазначені у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Крім того, недоліки оформлення трудової книжки відповідачами частково виявлені правильно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні всього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що вина позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення запису у його трудовій книжці щодо дати заповнення відсутня, оскільки обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. При цьому, відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Так, затертість на сторінці 12 в графі «число», де здійснено запис про недійсність запису 14, не спростовує належного заповнення записів №13 та 15 про прийняття за звільнення з роботи ОСОБА_1 . Крім того, щодо затертостей на сторінках 2, 3, 6, 42, 43 щодо членства та роботи позивача у колгоспі «Прапор Леніна» Долинського району Івано-Франківської області, то такий стаж відповідачем частково зараховано відповідно до відпрацьованих трудоднів зазначених у трудовій книжці позивача, що підтверджується розрахунком страхового стажу ОСОБА_1 (а.с. 41).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії, а тому у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування спірних періодів роботи позивача до загального стажу для призначення пенсії за віком.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи згідно з записами у трудовій книжці, є протиправними, оскільки такий стаж роботи позивача підтверджений трудовою книжкою та архівними довідками; працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах, а тому рішення від 02 лютого 2022 року №91 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2022 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі №300/1583/22 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується позивачем в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі №300/1583/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 04 липня 2023 року.