Справа № 260/3928/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3928/20 пров. № А/857/3462/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року (суддя Луцович М.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 29.12.2022),

в адміністративній справі №260/3928/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України,

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції України, в якому, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив: 1) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12426,32 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи, що такі не підлягають до задоволення за їх безпідставністю, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовну відмовити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6111,33 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з причин неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, підстави чого наведені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що Департамент патрульної поліції не є прибутковою організацією, все фінансування здійснюється з держаного бюджету. Суд першої інстанції при вирішення справи не врахував висновків Верховного Суду, згідно з якими, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Вважає скаржник, що суд першої інстанції не встановив розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Наголошує апелянт і на запровадження в Україні воєнного стану та здійснення у зв`язку з цим заходів загальної мобілізації, виходячи з наявних/обмежених фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування. Кабінетом Міністрів України прийняті рішення, які покликані, передусім, фінансово забезпечити заходи правового режиму воєнного стану в Україні та заходи загальної мобілізації.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 15.12.2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу з 29 листопада 2015 року патрульним поліцейським в Управлінні патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 23.06.2020 №437 о/с позивача з 01.07.2020 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 5).

Позивач, вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено повний розрахунок при звільненні, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розглядуваних правовідносинах колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIІІ (далі - Закон №580-VIІІ).

Згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIІІ, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст.94 Закону №580-VIІІ та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. за №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що непоширення норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак, такі врегульовані КЗпП України, в зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми трудового законодавства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права до подібних правовідносин викладена в постановах Верховного Суду: у справі №806/2473/18 від 30.10.2019, у справі №П/811/570/16 від 22.08.2019, у справі №524/8023/16-а від 11.06.2019.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України.

Як правильно встановив окружний суд, відповідач провів повний розрахунок з позивачем належних сум до виплати не у день звільнення.

Так, відповідно до банківської виписки від 26.11.2020 року підтверджується, що 17.07.2020 року позивачеві було виплачено заробітну плату (а.с. 7), натомість звільнення позивача зі служби відбулося 01.07.2020 року.

Згідно банківської виписки від 26.11.2020 року видно, що 29.07.2020 року та 31.08.2020 року відповідач виплатив позивачу компенсацію витрат за найм житла, яка не включається до структури заробітної плати (а.с. 7).

Враховуючи те, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати компенсації витрат за найм житла на підставі статті 117 КЗпП України.

Тобто, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Отже, заборгованість відповідача по виплаті позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникла з 01.07.2020 року (у день звільнення) по день фактичного розрахунку (17.07.2020р.).

Визначаючи розмір спірного середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні та час затримки такого розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, що складає 6111,33 грн..

Колегія суддів вважає такий розмір обґрунтованими з урахуванням наступного.

Згідно із п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Матеріалами справи підтверджується, що грошове забезпечення позивача за останні два календарних місяця, що передували звільненню зі служби, без врахування одноразових виплат становить у травні 2020 року та червні 2020 року по 10964,47 грн. (61 робочий день).

Виходячи з цього, середньоденний заробіток позивача становить (10964,47 грн. + 10964,47 грн.): 61 = 359,49 грн..

Отже, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача за період з 01.07.2020 по 17.07.2020 включно відповідно до норм ст.117 КЗпП України становить 6111,33 грн. (359,49 грн. х 17 днів)), де: 359,49 - середньоденний заробіток позивача.

Наведеним підтверджується, що визначений судом першої інстанції розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з яким погоджується апеляційний суд, повністю відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування.

Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а також відмови у задоволенні решта позовних вимог сторонами не оскаржене, а тому не являється предметом апеляційної перевірки.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року в адміністративній справі №260/3928/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль