Справа № 120/5966/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 липня 2023 р. Справа № 120/5966/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

08.05.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

Ухвалою суду від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Серед іншого відповідач вказує на те, що доплата на виконання Постанови № 713 позивачу не встановлювалась.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірні правовідносини виникли ще у липні 2021 року, тобто у місяці коли відповідач не призначив позивачу доплату до пенсії у розмірі 2000 грн на реалізацію постанови Кабінету Міністрів України за № 713 від 14.07.2021.

Ухвалою суду від 26.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу надано 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених під час розгляду справи по суті, шляхом подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та надання суду доказів поважності причин його пропуску.

28.06.2023 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду. Клопотання обґрунтовується тим, що у зв`язку з виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 120/5502/21-а розмір пенсії позивача збільшився, однак позивач не здогадувався, що відповідач мав додатково доплачувати йому до пенсії надбавку в розмірі 2000 грн згідно з Постановою № 713.

Крім того, позивач зазначає, що обов`язок відповідача на перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2021 був визначений рішенням Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 420/2473/22, згідно з якою перерахунок пенсії, проведений на виконання судового рішення з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, право на отримання якої у особи виникло до 01.03.2018, не є перерахунком пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії.

Додатково позивач посилається на карантинні обмеження, запровадженні по усій території України через поширення коронавірусної інфекції, та вторгнення російської федерації на територію України.

Вирішуючи заявлене клопотання та надаючи оцінку питанню щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилається на протиправність дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої Постановою № 713.

Водночас, як слідує зі змісту позовної заяви та підтверджується листом Головного управління від 18.04.2023 № 6635-5125/Л-02/8-0200/23, відзивом на адміністративний позов та розрахунком на доплату (виплату пенсії за період з квітня 2019 року по серпень 2021 року, вказана спірна доплата позивачу не встановлювалась та не виплачувалась.

Отже, спірні правовідносини виникли ще у липні 2021 року, тобто у місяці коли відповідач не встановив позивачу доплату до пенсії у розмірі 2000 грн на реалізацію постанови Кабінету Міністрів України за № 713 від 14.07.2021.

Суд враховує, що жодним законом, в тому числі з питань пенсійного забезпечення, не визначено іншого, аніж шість місяців, строку звернення до суду у зв`язку з порушенням права громадянина внаслідок невиплати доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої Постановою № 713.

Крім того, оскільки за своєю суттю пенсія є щомісячним періодичним платежем, суд вважає, що у будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. А беручи до уваги те, що Постанова № 713 є нормативно-правовим актом, який набирає чинності після його оприлюднення, суд вважає, що позивач дізнався (або повинен був дізнатися) про порушення своїх прав та законних інтересів внаслідок ненарахування та невиплати йому спірної щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, встановленої вказаною Постановою, щонайпізніше у липні-серпні 2021 року, отримавши пенсію за ці місяці без урахування такої доплати.

Однак даний адміністративний позов позивач подав до суду лише 08.05.2023 (відповідно до штампу Вінницького окружного адміністративного суду), тобто пропустив шестимісячний строк звернення до суду за період з 01.07.2021 по 08.11.2022.

Позивач вказує на те, що 27.04.2023 він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому з 01.07.2021 щомісячну доплату, але листом від 18.04.2023 відповідач відмовив, посилаючись на відсутність підстав для встановлення доплати.

Разом з тим суд зазначає, що звернення позивача з вказаною заявою щодо встановлення йому з 01.07.2021 щомісячної доплати в сумі 2000 грн та отримання відповіді на таку заяву не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, а свідчить лише про час коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач фактично реалізував лише у травні 2023 року.

Суд ще раз наголошує на тому, що позивач щомісячно отримував пенсійні платежі, а тому у будь-якому разі розмір пенсії був йому відомий. Крім того, позивач мав об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено той чи інший перерахунок пенсії, з яких складових вона складається, як обчислена, зокрема і щодо питання отримання/неотримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, яка була встановлена Постановою № 713 з липня 2021 року.

Варто також зауважити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду з відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду, з наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

При цьому суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Не звернення до суду з позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

Як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду позивач посилається на введення в Україні воєнного стану.

Дійсно, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, його дія триває дотепер.

Таким чином, починаючи з 24.02.2022 і включно до дати звернення позивача до суду 08.05.2023 в Україні діяв (і діє до цього часу) воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом статті 9 Закону № 389-VIII в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно зі ст. 12-2 Закону № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Приписами статті 26 Закону № 389-VIII передбачено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Отже, незважаючи на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, Вінницький окружний адміністративний суд своєї роботи не припиняв, здійснював та здійснює свої повноваження, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак необхідно перевірити, яким чином введення на території Україні, в тому числі на території Вінницької області, могло об`єктивно перешкодити позивачу своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах. При цьому, яке вже зазначалося вище, саме позивач зобов`яаний довести існування таких об`єктивних перешкод.

Втім, як видно зі змісту заявленого клопотання, позивач лише обмежився загальним посиланням на введення в країні воєнного стану, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, однак при цьому не надає жодних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску такого строку з мотивів введення воєнного стану.

Також позивачем не наведено жодних обставин, які б об`єктивно, внаслідок введення воєнного стану, перешкоджали йому звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк (вимушене залишення території України).

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі № 240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на життєдіяльність позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Суд зазначає, що введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію.

Натомість позивач таких конкретних причин не наводить, як і не надає доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом. Також позивачем не доведено, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий причинний зв`язок.

Щодо посилань позивача на дію карантину на території України, то суд зазначає таке.

Постановою Кабміну України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з подальшими змінами, установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався і його дія тривала до 30.06.2023.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Однак у заяві про поновлення строку позивачем не зазначено, яким чином та які саме обмеження, запроваджені Кабінетом Міністрів України під час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вплинули на пропуск ним строку звернення до суду з цим позовом та створили об`єктивні, непереборні та істотні перешкоди на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законом строку.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що наведені у клопотанні підстави для поновлення строку звернення дійсно пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи (яка "сама повинна цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки") та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними (див. правову ухвали Верховного Суду від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд вважає, що в даному випадку позивач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі щодо вчасного звернення до суду з адміністративним позовом.

Відтак наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними, оскільки не свідчать про об`єктивну неможливість позивача своєчасно звернутися до суду з цим позовом внаслідок введення на території України воєнного стану та дії карантину.

До того ж свої доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не підтверджує жодними належними та допустимими доказами, посилаючись виключно на загальні факти та події, без пояснення того, яким чином ці факти і події об`єктивно перешкодило йому вчасно звернутися до суду.

Щодо посилання позивача на прийняття Верховним Судом постанови від 08.11.2022 у справі № 420/2473/22, то суд такі до уваги не бере, оскільки неоднозначність судової практики у певних правовідносинах, відсутність такої практики чи її сформованість не є непереборними обставинами, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, а тому не можуть уважатись поважними.

Відтак суд доходить висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду є безпідставним, необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена (ч. 3 ст. 240 КАС України).

Таким чином, оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до суду виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і причини для його поновлення, наведені позивачем у відповідному клопотанні про поновлення строку звернення до суду, визнаються судом неповажними, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з Постановою № 713 за період з 01.07.2021 по 08.11.2022.

В решті позовних вимог розгляд справи належить продовжити по суті.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 171, 240, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" за період з 01.07.2021 по 08.11.2022.

Продовжити розгляд справи в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарухвати та виплачувати позивачу щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021 з 09.11.2022.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сало Павло Ігорович