Справа № 300/1479/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1479/23 пров. № А/857/7224/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Улицької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року, прийняте суддею Бобровим Ю.О. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби в Івано - Франківському районі Івано - Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби в Івано - Франківському районі Івано - Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.03.2023 №71246034 та №71246302.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 відмовлено в позові.

Суд виходив з того, що постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2021 перебували на виконанні у відповідача в межах виконавчих проваджень №67018971 та №67019473. У подальшому вказане виконавче провадження було завершено, а постанови про стягнення виконавчого збору виділені в окремі провадження №71246034 та №71246302 для подальшого їх виконання.

Строк пред`явлення даного виконавчого документа до виконання не пропущено, оскільки оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження винесені 09.03.2023 за наслідками завершення 08.03.2023 виконавчих проваджень №67018971 та №67019473.

Той факт, що тривалість основного виконавчого провадження перевищував визначений у законі строк пред`явлення постанов про стягнення виконавчого збору, не свідчить про те, що вони не можуть бути пред`явлені до виконання через закінчення такого строку.

Оскільки постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2021 перебували на виконанні у межах виконавчих проваджень №67018971 та №67019473, строк їх пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчих проваджень, у межах яких вони виконувалися (були пред`явлені до виконання), - ВП №67018971 та №67019473, а саме, з 08.03.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови винесені державним виконавцем 09.03.2023, тобто постанови про стягнення виконавчого збору пред`явлені до виконання у межах встановленого Законом України «Про виконавче провадження» тримісячного строку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем 05.10.2021 винесено постанови про стягнення виконавчого збору, які пред`явлені після 3 місяців, тобто пропущено строк подання їх до примусового виконання.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на виконанні Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебували виконавчі провадження №67018971 та №67019473, щодо виконання виконавчих листів №338/743/21, виданих Богородчанським районним судом 16.09.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користі АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 3 165,81 грн. боргу та про стягнення з ОСОБА_1 на користі АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 2 270 грн. судового збору, відповідно.

Під час виконання даних виконавчих проваджень державним виконавцем Дидич І.П. 05.10.2021 винесено постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 316,58 грн. та 227 грн., відповідно.

08.03.2023 року винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадження №67018971 та №67019473, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Надалі, у зв`язку з несплатою виконавчого збору державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 316,58 грн. та 227 грн., виведено в окреме провадження та 09.03.2023 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №71246034 та №71246302, відповідно.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Абзацом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1, 3 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, початок примусового виконання рішень Закон України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин пов`язує саме з відкриттям виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 40 цього Закону передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, у розмінні Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

З аналізу статей 26, 45 Закону № 1404-VIII випливає, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.

Винятком з цього правила є випадки, передбачені частиною третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, зокрема закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, якщо виконавчий збір не стягнуто.

У такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні, у тому числі урахуванням вимог щодо строку пред`явлення такого виконавчого документа до виконання.

Таким чином, якщо стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) достатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, але недостатньо для сплати виконавчого збору, його стягнення продовжується на загальних підставах, а вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору необхідно перевіряти, зокрема, чи не пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 826/7708/17, та від 31.05. 2021 року у справі №160/7321/19.

Як вбачається із матеріалів справи, постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2021 перебували на виконанні Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в межах виконавчих проваджень №67018971 та №67019473.

В подальшому, 08.03.2023 вказані виконавчі провадження були завершені, а постанови про стягнення виконавчого збору виділені в окремі провадження №71246034 та №71246302 для подальшого їх виконання.

Відтак, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2021 перебували на виконанні у межах виконавчих проваджень №67018971 та №67019473, то строк їх пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту закінчення виконавчих проваджень, у межах яких вони виконувалися (були пред`явлені до виконання), - ВП №67018971 та №67019473.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 29 травня 2020 у справі № 826/7708/17.

З огляду на зазначене суд вважає, що в даному випадку строк пред`явлення даного виконавчого документа до виконання не пропущено, оскільки оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження винесені 09.03.2023 за наслідками завершення 08.03.2023 виконавчих проваджень №67018971 та №67019473.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі №300/1479/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 03.07.2023.