Справа № 363/3540/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"04" липня 2023 р. Справа № 363/3540/23
У Х В А Л А

04 липня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до старшого лейтенанта поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Савчука Віталія Вікторовича (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до старшого лейтенанта поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Савчука Віталія Вікторовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржена до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Адміністративний позов поданий у зв`язку з виникненнями публічно-правового спору щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Порядок розгляду і вирішення публічно-правових спорів, що виникають з таких підстав, визначається у ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 160, 161, 172 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з зазначенням недоліків позовної заяви.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви та додатків до неї, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем по справі визначено старшого лейтенанта поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Савчука Віталія Вікторовича, який виніс спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне звернути увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Аналогічне положення закріплено у ч. 4 ст. 46 КАС України, в якій визначається, що однією із сторін адміністративної справи є відповідач, яким за загальним правилом виступає суб`єкт владних повноважень, якщо іншого не встановлено чинним законодавством.

У свою чергу у ч. 1, 3 ст. 43 КАС України зазначається, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Аналіз вищевикладених положень процесуального законодавства дає суду можливість зробити висновок, що учасником адміністративного судочинства може бути суб`єкт права, який у відповідності до положень процесуального законодавства наділений процесуальною правоздатністю та дієздатністю, а отже може брати участь у процесі шляхом реалізації своїх прав та виконання обов`язків. При цьому наявність процесуальної правоздатності та дієздатності прив`язується до наявності у відповідної особи певного правового статусу органу державної влади, органу місцевого самоврядування тощо.

У зв`язку з цим відповідачем в адміністративному судочинстві, як стороною по справі, може бути суб`єкт владних повноважень, зокрема, орган державної влади, що у відповідності до вимог процесуального законодавства наділений самостійною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Суд звертає увагу, що Вишгородське районне управління поліції, працівником якого є старший лейтенант поліції Савчук Віталій Вікторович, є структурним територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Київській області, тобто є складовою частиною системи органів національної поліції. Суд нагадує, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що центральним органом управління поліції є Національна поліція, яка створена та зареєстрована як орган державної влади, що має правовий статус юридичної особи публічного права та якому присвоєно ідентифікаційний номер 40108578.

У свою чергу територіальними органами поліції, які утворюються як юридичні особи публічного права, є, зокрема, Головні управління Національної поліції у відповідних областях. Так, судом з відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Головне управління Національної поліції у Київський області є територіальним органом Національної поліції, що створене та зареєстроване як орган державної влади, що має правовий статус юридичної особи публічного права та якому присвоєно ідентифікаційний код 40108616.

У цей же час аналіз відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дає можливість зробити висновок, що в ньому відсутні будь-які офіційні реєстраційні відомості щодо такої юридичної особи як «Вишгородське районне управління Головного управління Національної поліції в Київській області». З урахуванням цього суд доходить до висновку, що Вишгородське районне управління поліції є внутрішнім територіальним структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Київській області, що не має окремого правового статусу юридичної особи, а входить до складу організаційної структури такого територіального органу державної влади як Головне управління Національної поліції в Київській області.

Таким чином, Вишгородське районне управління Головного управління Національної поліції у Київській області, працівника якого було обрано відповідачем по справі, є структурним підрозділом органу державної влади, що не має окремого правового статусу юридичної особи, а отже, не має самостійної процесуальної правоздатності і дієздатності, внаслідок чого Вишгородське районне управління поліції не може бути самостійним учасником справи.

Аналіз наведених норм права у своїй сукупності свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП працівник органу поліції діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме у даному випадку від імені територіального органу Національної поліції у виді Головного управління Національної поліції у Київській області, оскільки Вишгородське районне управління Головного управління Національної поліції у Київській області, працівником якого є старший лейтенант Савчук Віталій Вікторович, є структурно-організаційним утворенням, що не наділено самостійним правовим статусом юридичної особи, а відповідно не володіє самостійною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, належним відповідачем в межах даної справи є саме Головне управління Національної поліції в Київській області, яке позивачем в адміністративному позові таким не визначено.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно уточнити належного відповідача у справі, шляхом подання до суду уточненої редакції позовної заяви з додатками, в якій вказати повне найменування юридичної особи відповідача, її місцезнаходження, поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Крім того, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху також з наступних причин.

Відповідно до ст. 160 КАС України адміністративний позов має містити інформацію щодо номеру, серії паспорта фізичних осіб, які беруть участь у судовому провадженні. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини та факти, викладені у позовній заяві.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу на те, що адміністративний позов не містить копій документа, що посвідчує його особу, а також копії документа, що підтверджує його реєстраційний номер облікової картки платника податків. Це позбавляє суд об`єктивної можливості встановити всі обставини та факти, що мають значення для правильного вирішення справи, засвідчити належність особи позивача, а також вирішити можливі процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, зокрема, розподілом судових витрат за результатами судового розгляду.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві має бути зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (п.7), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8).

Однак перевірка поданої позовної заяви дає можливість зробити висновок, що позивачем не було виконано вищезазначені вимоги при формуванні та поданні адміністративного позову, що також є підставою для залишення позовної заяви без руху.

На кінець суд звертає увагу на наступний недолік позовної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 44 КАС України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Таким чином, у разі звернення до суду з позовною заявою в електронній формі, у тому числі через Електронний суд, позивач зобов`язаний надати суду доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій позовної заяви та додатків до неї.

Судом встановлено, що адміністративний позов було подано за допомогою підсистеми Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, тобто в електронній формі.

У той же час у матеріалах справи всупереч вимогам ч. 9 ст. 44 КАС України відсутній доказ надсилання позивачем листом з описом вкладення відповідачу копії позовної заяви та додатків до неї. Зазначений недолік також є підставою для залишення позовної заяви без руху та унеможливлює здійснення судом провадження по справі.

При цьому суд звертає увагу позивача на положення ч. 7 ст. 18 КАС України, в яких зазначається, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Зважаючи на те, що позивачем здійснена реєстрація офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом реєстрації Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд, то подальша процесуальна комунікація між судом та позивачем здійснюється виключно в електронній формі. Зазначене не позбавляє позивача права на отримання паперових копій процесуальних документів за окремою заявою.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки (визначити належного відповідача за позовними вимогами, сформувати нову редакцію адміністративного позову та надати на додаток до нього належним чином завірені копії паспортного документа та документа, що засвідчує реєстраційний номер облікової картки платника податків; а також надати доказ направлення копії уточненої редакції позовної заяви та додатків до неї до остаточно визначеного відповідача по справі). У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 169, 286, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого лейтенанта поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Савчука Віталія Вікторовича (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом 07 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб.

У разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Рукас