Справа № 420/6597/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6597/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.03.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періодів догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.10.2003 до 23.10.2006, та повного періоду другою дитини з 24.12.2013 до 24.12.2016;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №93 від 02.12.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ,

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області;

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) періоди знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.10.2003 до 23.10.2006, 24.12.2016.; та другою дитиною з 24.12.2013 до 24.12.2016;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про призначення пенсії по інвалідності від 28.11.2022 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до рішення суду, призначивши i пенсію з часу звернення з заявою про призначення пенсії - тобто з 28.11.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вважає його протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

З покликанням на фактичні обставини справи, позивач зазначає, що на день звернення з заявою до пенсійного Фонду набула наступний такий страховий стаж: проходження навчання - складає: 2 роки, 10 місяців.; знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, з 23.10.2003 по 23.10.2006 - 3 роки.; знаходження на обліку у центрі зайнятості, як безробітна з 24.05.2007 по 06.08.2007 - складає: 2 місяця та 24 дня; знаходження на обліку у центрі зайнятості, як безробітна з 22.08.2007 по 12.09.2007-21 день; знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, з 24.12.2013 по 24.12.2016 - 3 роки.; всього: 9 років 1 місяць 15 днів.

Як вказано у позові, не зарахування до її страхового стажу періодів з 23.10.2003 по 23.10.2006 та повного періоду з 24.12.2013 року по 24.12.2016 року, у яких ОСОБА_1 здійснювала догляд за дітьми до досягнення ними трирічного віку, є протиправною.

У відзиві зазначено, що в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №93 від 02.12.2022 року про відмову у призначенні позивачу пенсії відсутня інформація про невключені до страхового стажу періоду догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку, та не повністю врахований строк догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Натомість, зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди.

Отже, на думку позивача, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач, діяв необґрунтовано, з огляду на що позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Київської області від 02.12.2022 року №93, про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

01.05.2023 року (вх.№10309/13811) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві зазначено, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду, страховий стаж позивачки становив 6 років 2 місяці 24 дні. До обчислення страхового стажу, згідно доданих до заяви документів, для призначення пенсії по інвалідності, позивачці не зараховано страховий стаж по догляду за малолітньою дитиною, до досягнення нею трирічного віку, а саме: по догляду за ОСОБА_3 . Згідно довідки, виданої Білгород-Дністровською районною держаною адміністрацією Одеської області, Управлінням соціального захисту населення Саратського відділу № 377 від 21.11.2022 інформація про доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня. Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за період 2003 по 2006 рік відсутні. Згідно довідки № 376 від 21.11.2022 року, виданої Білгород-Дністровською районною держаною адміністрацією Одеської області, Управлінням соціального захисту населення Саратського відділу ОСОБА_1 перебувала на обліку в Саратському відділі соціального захисту населення управління соціального захисту населення Білгород- Дністровської РДА та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 20.03.2014 по 24.12.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, вказано у відзиві, до страхового стажу позивачки, відповідно до доданих документів, зараховано період навчання у ПТУ № 19, періоди перебування в центрі зайнятості, як безробітна особа, період по догляду за дитиною до трьох років з 20.03.2014 по 24.12.2016.

На думку відповідача, так як позивачка на день звернення не мала 9 років страхового стажу, їй було відмовлено в призначені пенсії по інвалідності.

Зважаючи на вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Позивач - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивачу встановлено третю групу інвалідності (а.с.14).

28.11.2022 року позивач звернулась пенсійного органу із заявою №1537, в якій просила призначити пенсію по інвалідності (а.с.26).

02.12.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення №93 (а.с.29), яким відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки ОСОБА_1 не набула необхідного страхового стажу.

Так, у рішенні вказано, що позивачу встановлена група інвалідності 3 група від загального захворювання. Страховий стаж особи становить 6 років 2 місяці 24 дні.

Згідно розрахунку стажу позивача ОСОБА_1 відповідачем зараховано такі періоди страхового стажу як:

- з 01.09.1997 року по 26.06.200 року - 2 роки 9 місяців 26 днів;

- з 01.09.2000 року по 05.09.2000 року - 5 днів;

- з 01.10.2000 року по 13.12.2000 року - 2 місяці 13 днів;

- з 23.10.2003 року по 13.12.2003 року - 2 місяці 9 днів;

- з 24.05.2007 року по 06.08.2007 року - 2 місяці 24 дні;

- з 22.08.2007 року по 03.09.2007 року - 19 днів;

- з 24.12.2013 року по 20.03.2014 року - 10 днів;

- з 21.03.2014 року по 24.12.2016 року - 2 роки 9 місяців 4 дні.

Позивачем до суду надано:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 (а.с.20). В графі «мати» вказаного свідоцтва зазначено - ОСОБА_4 ;

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 згідно якого прізвищем позивача до укладення шлюбу було - ОСОБА_5 , а після укладення шлюбу - ОСОБА_6 ;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 (а.с.21).В графі «мати» вказаного свідоцтва зазначено - ОСОБА_1 ;

- копію довідки Саратського відділу Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної адміністрації Одеської області №376 від 21.11.2022 року (а.с.23), згідно якої позивач знаходилась на обліку в управлінні та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 20.03.2014 року по 24.12.2016 року;

- копію довідки Саратського відділу Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної адміністрації Одеської області №377 від 21.11.2022 року (а.с.24), згідно якої у даного відділу відсутня інформація на доньку ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення та розрахунку стажу вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період догляду позивача за дитиною до трьох років - ОСОБА_3 з 01.01.2004 року по 23.10.2006 року, та частково зараховано період догляду догляду позивача за дитиною до трьох років - ОСОБА_7 , а саме зараховано лише 2 місяці 13 днів.

Так, період догляду за дитиною до 3 років з 24.12.2013 року по 20.03.2014 року відповідачем зараховано лише частково, а саме з 24.12.2013 року по 31.12.2013 року - 10 днів.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періодів догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.10.2003 до 23.10.2006, та повного періоду другою дитини з 24.12.2013 до 24.12.2016 та протиправним і таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №93 від 02.12.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , позивач звернулась до суду з даною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 Закону № 1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років.

За приписами пункту 8 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, в частині 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).

Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок № 637, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Згідно пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 11 Порядку №637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

- виписка з трудової книжки;

- відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

- інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Пункт 11 вказаного Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як вже встановлено судом, позивачем до суду надано:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 (а.с.20). В графі «мати» вказаного свідоцтва зазначено - ОСОБА_4 ;

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 згідно якого прізвищем позивача до укладення шлюбу було - ОСОБА_5 , а після укладення шлюбу - ОСОБА_6 ;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 (а.с.21).В графі «мати» вказаного свідоцтва зазначено - ОСОБА_1 ;

- копію довідки Саратського відділу Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної адміністрації Одеської області №376 від 21.11.2022 року (а.с.23), згідно якої позивач знаходилась на обліку в управлінні та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 20.03.2014 року по 24.12.2016 року;

- копію довідки Саратського відділу Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної адміністрації Одеської області №377 від 21.11.2022 року (а.с.24), згідно якої у даного відділу відсутня інформація на доньку ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, підставою відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в призначенні пенсії по інвалідності стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу, а саме 9 років.

До страхового стажу позивача пенсійним органом зараховано 6 років 2 місяці 24 дні.

Щодо періоду догляду позивачем за донькою з 23.10.2003 року до 22.10.2006 року, то суд зазначає, що період з 23.10.2003 року по 31.12.2003 року враховано відповідачем.

В той же час, щодо періоду з 01.01.2004 року по 22.10.2006 року, то суд зазначає, що необхідною умовою для його врахування до страхового стажу позивача є надання довідки з Управління соціального захисту населення про період отримання допомоги по догляду за дитиною до 3-х років.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем допомоги по догляду за ОСОБА_3 до досягнення нею трирічного віку.

Отже, період з 01.01.2004 року по 22.10.2006 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду догляду за дитиною до 3-х років з 24.12.2013 року до 24.12.2016 року, то суд зазначає до відповідачем до страхового стажу позивача зараховані періоди з 24.12.2013 року по 20.03.2014 року - 10 днів; та з 21.03.2014 року по 24.12.2016 року - 2 роки 9 місяців 4 дні.

В той же час, як вже вказано судом позивач отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку лише з 20.03.2014 року по 24.12.2016 року.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно зараховано до страхового стажу позивача лише частково період з 24.12.2013 року до 24.12.2016 року.

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на вищевказані висновку суду, суд вважає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 відповідач діяв у відповідності та на підставі вимог діючого законодавства.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №93 від 02.12.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та дії відповідача щодо його прийняття є правомірними, а у задоволенні вимог позивача необхідно відмовити у повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, буд.10, м.Київ, 08500, ).

Суддя С.М. Корой