Справа № 620/5442/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року Чернігів Справа № 620/5442/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , громадянина Республіки Білорусь, (далі також ОСОБА_2 , позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі також УДМС, відповідач) про визнання протиправними дії УДМС щодо застосування норм закону, зокрема ст.5, ч.5 ст.7, ст..8, ч.1 ст. 12 Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», при розгляді заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та анкети особи від 10.04.2023, та зобов`язання УДНС здійснити розгляд заяви-анкети позивача від 10.04.2023, відповідно до положень Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністра внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.10.201 1 за № 1146/19884, з оформленням відповідних процесуальних рішень та документів відповідно до форм, затверджених Наказом МВС 07.09.2011 № 649.

Мотивуючи позов зазначив, що 10.04.2023 звернувся до відповідача із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте УДМС жодного процесуального рішення, передбаченого наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, не прийнято. Вказане, на переконання позивача, свідчить про протиправність дій відповідача, тому просить позовні вимоги задовольнити повністю у спосіб, визначений у прохальній частині позову.

15.05.2023 ухвалою суду провадження у справі відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.05.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надіслав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що заява-анкета позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не заповнена у повному обсязі та не містить всієї необхідної інформації. Також позивачем не надано документи на підтвердження наявності умов для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та не зазначено причин, через які вони не можуть бути надані. У спірних правовідносинах просить врахувати висновки Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/1292/21.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

10.04.2023 позивач звернувся до УДМС та подав заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатом розгляду заяви, відповідач листом від 17.04.2023 №7401.6-2353/74.2-23 проінформував позивача, що ним порушені строки звернення за захистом в Україні; форма заяви, затверджена Наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, має бути заповнена в повному обсязі; на період воєнного стану в Україні є недоречним надання міжнародного захисту іноземним громадянам або особам без громадянства (а.с. 29).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу не прийняття жодного рішення за результатами розгляду заяви - анкети позивача від 10.04.2023 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначено Законом України № 3671-VI.

Згідно зі статтею 2 Закону № 3671-VI питання, пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з визначенням пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VI).

Особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI).

У статті 1А (2) Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року також дано поняття «біженець» - особа, що внаслідок подій, які відбулися до 1 січня 1951 р., і через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою расової належності, релігії, громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних поглядів знаходиться за межами країни своєї національної належності і не в змозі користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися таким захистом внаслідок таких побоювань; або, не маючи визначеного громадянства і знаходячись за межами країни свого колишнього місця проживання в результаті подібних подій, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок таких побоювань.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначено Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за № 1146/19884 (надалі - Правила № 649)).

Підпунктом «е» пункту 2.1 розділу ІІ Правил № 649 закріплено, що уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви.

Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа ( пункт 2.2 Правил № 649).

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб (пункт 2.4 Правил № 649).

Отже з наведених норм Правил № 649 слідує, що вказаним нормативним актом встановлена чітка процедура, строки розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняття відповідного рішення із зазначенням підстав, передбачених Законом № 3671-VI, для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; ознайомлення під підпис заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому необхідно зауважити, що перевірка наявності підстав для відмови у прийнятті заяви, здійснюється на етапі розгляду заяви до прийняття відповідного рішення.

Однак докази, що відповідачем прийнято відповідне рішення з дотриманням наведених положень Правил № 649 та із зазначенням підстав, передбачених Законом № 3671-VI, відсутні.

Щодо листа ДМС від 17.04.2023, то суд встановив, що він за своєю суттю є відповіддю (інформацією) на звернення позивача, а не рішенням про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в розумінні Правил № 649, з яким позивач пов`язує підстави звернення до суду із цим позовом, тобто не є тим розпорядчим документом, з прийняттям якого виникають певні правові наслідки.

Та обставина, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військової агресією російської федерації, не повинна впливати на результат розгляду заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки, відповідно до Закону № 3671-VI та Правил № 649 не є підставою у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, при розгляді заяви відповідач має врахувати, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо надання статусу біженця.

Ситуація у країні при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб`єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об`єктивним станом у країні та інформацією, що стосується особисто заявника.

Побоювання можуть ґрунтуватися не тільки на тому, що особа постраждала особисто від дій, які змусили її покинути країну, тобто ці побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової, соціальної чи політично групи тощо).

Підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації: із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Як зазначає позивач, причиною виїзду позивача з країни свої громадянської належності Республіки-Білорусь та звернення за захистом України слугувало обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань за політичні переконання та політичних репресій.

Водночас, під час розгляду поданої позивачем заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем не досліджено інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження позивача, та не спростовано можливість загрози його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, що не відповідає вимогам статті 3 Європейської конвенції про права людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Ненадання позивачем документів на підтвердження наявності умов для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об`єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Покликання відповідача на практику Шостого апеляційного адміністративного суду, зокрема, викладену у постанові від 14.09.2021 у справі № 620/1292/21, на переконання суду, є неприйнятними, оскільки вона має преюдиційне значення лише в конкретній справі, тому не є обов`язковою для суду, враховуючи приписи ч.7 ст. 78, ст. 242 КАС України.

Слід зауважити, що адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За правилами абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо не розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 , громадянина Республіки Білорусь, про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та анкети особи від 10.04.2023 в порядку, встановленому положеннями Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністра внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області здійснити розгляд заяви-анкети ОСОБА_1 , громадянина Республіки Білорусь, від 10.04.2023, відповідно до положень Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністра внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884, з оформленням відповідних процесуальних рішень та документів відповідно до форм, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 , громадянина Республіки Білорусь, судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп), сплачений відповідно до квитанції від 04.05.2023.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , громадянин Республіки Білорусь АДРЕСА_1 ,14034 19.09.1967 року народження.

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області вул. Шевченка, 51-а,м.Чернігів,14000 .

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2023 року.

Суддя І.І. Соломко