Справа № 140/1643/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/1643/22 пров. № А/857/6291/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційні скарги 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м.Луцьку 16 березня 2023 року у справі №140/1643/22 за позовом ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

04.02.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), просив визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у:

відмові нарахувати та виплатити за період з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексацію грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації;

відмові перерахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, врахувавши вже виплачені суми індексації, за період з 01.07.2015 по 01.08.2016 та з 12.09.2017 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації;

відмові нарахувати та виплатити компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, тривалістю 14 календарних днів, додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

зобов`язати відповідача:

нарахувати та виплатити за період з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексацію грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації;

перерахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, врахувавши вже виплачені суми індексації, за період з 01.07.2015 по 01.08.2016 та з 12.09.2017 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації;

нарахувати та виплатити компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, тривалістю 14 календарних днів, додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії 6 прикордонного Волинського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_1 ) щодо неврахування січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.08.2016, з 12.09.2017 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано 6 прикордонний Волинський загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.08.2016, з 12.09.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць), з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що базовий місяць - це місяць підвищення тарифних ставок (окладів) незалежно від розміру підвищення, а коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Суд першої інстанції вказав, що розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації. Суд першої інстанції зазначив, що визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) та нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця. Суд першої інстанції вказав, що підвищення тарифних ставок (окладів) після 01 січня 2008 року, в тому числі у період перебування позивача на військовій службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося. Суд першої інстанції також зазначив, що якщо підвищення тарифних ставок (окладів) мало місце у січні 2008 року, то для розрахунку індексації з 01.12.2015 цей місяць і є базовим, а обчислення індексу споживчих цін слід проводити з лютого 2008 року (наступного місяця після місяця підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець). Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, суд першої інстанції вказав, що право на додаткову відпустку, передбачену статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, мають лише військовослужбовці, яким встановлено статус учасника бойових дій. Суд зазначив, що оскільки позивачу встановлено статус учасника бойових дій у 2017 році, тому він набув право на додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, як і право на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку з 2017 року, а не з 2016 року, як вказує позивач у позовній заяві. Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату грошової компенсації за додаткову відпустку за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), то суд першої інстанції вказав, що позовна заява не містить жодних обґрунтувань про те, який вид додаткової відпустки тривалістю 7 календарних днів на рік належав позивачу у 2013-2015 роках. Суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у вказаний період набув право на додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів і що вказана відпустка ним не була використана, що є наслідком для виплати грошової компенсації за неї, а тому, в цій частині позов є необґрунтованим та безпідставним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених відповідачу коштів. Скаржник вказує, що починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець. Скаржник зазначає, що в лютому 2015 року позивачу збільшено премію, серпень 2016 року як базовий встановлений НОМЕР_2 прикордонним загоном, де позивач проходив службу. Скаржник зазначає, що визначення базового місяця є виключною компетенцією відповідача.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати за період з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексації грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації, та щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги лист Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.06.2020 №0.11-5760/0/6-20, яким надано роз`яснення щодо порядку виплати індексації грошового забезпечення, яка своєчасно не була виплачена. Скаржник вказує, що відповідач не заперечує права позивача на додаткову відпустку та невиплату компенсації за невикористані 21 календарний день додаткової відпустки, надання якої на час дії особливого періоду було припинено.

6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) подав відзив на апеляційну скаргу позивача, навівши мотиви з яких вважає таку безпідставною.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в НОМЕР_3 прикордонному загоні, зокрема, в періоди з 01.07.2015 по 04.08.2016 та з 12.09.2017 по 01.02.2019.

В період з 04.08.2016 по 11.09.2017 ОСОБА_1 проходив службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні та приймав участь в АТО на території Донецької області, що підтверджується військовим квитком (а.с.20).

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.02.2019 №56-ос прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії гранатометника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01.02.2019 №55-ос за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.7).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №140/2834/19 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 01.07.2015 по 01.08.2016 та з 12.09.2017 по 30.11.2018.

Виконуючи зазначене рішення суду, Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату 30.01.2020 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в загальній сумі 10 370,36 грн із застосуванням базових місяців лютий 2015 року, серпень 2016 року, березень 2018 року, що підтверджується довідкою №164 (а.с.9), довідкою-розрахунком виплати індексації грошового забезпечення та особистими картками на грошове забезпечення ОСОБА_1 (а.с.61-65).

Відповідно до листа НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 21.12.2021 №11/К-166/7426 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Зазначено, що виплата індексації проводиться органом Державної прикордонної служби України з якого військовослужбовець виключений зі списків частини у зв`язку з звільненням з військової служби, з урахуванням не виплаченої індексації грошового забезпечення під час проходження служби в інших органах Державної прикордонної служби України. Вказано, що заборгованість по виплаті індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 складає 1314,76 грн. з базовим місяцем червень 2016 року.

15.12.2021 ОСОБА_1 звернувся у Військову частину НОМЕР_1 із заявою, просив перерахувати та виплатити компенсацію індексації грошового забезпечення, врахувавши при цьому виплачені суми індексації, за період з 01.07.2015 по 01.08.2016 та з 12.09.2017 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації та повідомити за який період була нарахована компенсація за додаткові відпустки як учаснику бойових дій, загальну кількість днів цих відпусток та надати їх розрахунок.

17.01.2022 ОСОБА_1 звернувся у Військову частину НОМЕР_1 із заявою, просив нарахувати і виплатити компенсацію індексації грошового забезпечення за період військової служби у НОМЕР_2 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_4 ), з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації та нарахувати і виплатити компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, тривалістю 14 календарних днів за 2016 рік, компенсацію додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015 роки тривалістю 21 календарний день.

Листом 6 прикордонного Волинського загону від 21.01.2022 повідомлено, що посвідчення Учасника бойових дій видане 13.01.2017, а тому підстави нараховувати та виплачувати компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016 рік відсутні. Вказано, що оскільки під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. Зазначено, що виплату грошової компенсації за такі відпустки також не передбачено.

Вважаючи такі відмови відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.08.2016, з 12.09.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць) та аргументів відповідача в цій частині, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Право ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року та з 12 вересня 2017 року по 30 листопада 2018 року встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №140/2834/19, яке набрало законної сили.

В межах розгляду цієї справи спірним є місяць підвищення доходу (базовий місяць), який є місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення за вказаний період.

За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалося з місяця прийняття працівника на роботу.

З 01.12.2015 замість базового місяця введено поняття місяць, у якому відбулося підвищення - у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймалося за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, внаслідок зазначених змін Порядок №1078 у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати. Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож із 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.

Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.

Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19, від 13 квітня 2023 року у справі №420/18162/21.

Відповідно до пункту 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

На час виникнення спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Указана постанова була чинною з 1 січня 2008 року до 1 березня 2018 року.

Від січня 2008 року оклад за посадою позивача не змінювався. Такий змінився лише в березні 2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

Отже, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 (зі змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008 року, який і має застосовуватися для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за спірний період з 01.07.2015 по 01.08.2016, з 12.09.2017 по 28.02.2018.

Збільшення грошового забезпечення в лютому 2015 року за рахунок премії не впливає на початок обчислення індексації, якщо при цьому не підвищується посадовий оклад.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а.

При цьому, оскільки відповідачем у поданих документах визначено базові місяці для проведення індексації грошового забезпечення позивача, щодо таких місяців наявний спір, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що визначення базових місяців індексації грошового забезпечення позивача в межах спірних правовідносин не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за встановлених фактичних обставин останній не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Щодо нарахування та виплати позивачу за період з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексації грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації, та аргументів ОСОБА_1 як скаржника у відповідній частині, то суд апеляційної інстанції враховує таке.

Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно до пункту 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України (далі - Правила), які визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 4.3. вказаних Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Окрім того суд апеляційної інстанції зауважує, що з вимогами щодо нарахування та виплати за період з 04.08.2016 по 11.09.2017 індексації грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації, позивач до відповідача не звертався, жодних рішень щодо такої вимоги відповідач не приймав, спір в цій частині відсутній.

Таким чином, аргументи позивача щодо нарахування та виплати індексації за спірний період відповідачем є безпідставними, правові підстави для задоволення позовних вимог у відповідній частині відсутні.

Щодо позовної вимоги про відмови нарахувати та виплатити компенсацію додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та аргументів позивача в цій частині, то суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з пунктом 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються, зокрема, додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, інші додаткові відпустки, передбачені законом. Такі відпустки відноситься до щорічних.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 10-1 якого військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3 частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII).

Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затверджений в Додатку №3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 № 702, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, де вказано, зокрема, посаду Інспектора прикордонної служби 2 категорії, максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки 7 календарних днів.

Відповідно до пункту 1 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого вказаною Постановою №702, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Відповідно до пункту 6 розділу 8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №1.380.2019.006595 (провадження №К/9901/24165/20).

Належні та допустимі докази виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015 роки в матеріалах справи відсутні.

Відповідач не заперечує право позивача на отримання щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015 роки, однак вказує, що в період проходження військової служби позивач не звертався до керівництва прикордонного загону за встановленим порядком (з рапортом) про отримання такої відпустки, або заміни її на грошову компенсацію при звільненні.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що в особливий період з моменту оголошення рішення про мобілізацію припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски, однак припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку набуто за період проходження військової служби, Законом №2011-XII не встановлено. Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, проте обмеження щодо способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вказаними нормами закону.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1)безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 від 16.05.2019, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану в спірні періоди додаткову відпустку, передбачену положеннями частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати такої, та слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача відповідну компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, що помилково не враховано судом першої інстанції.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині нарахування та виплати позивачу компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, тривалістю 14 календарних днів, то в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при винесені оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині нарахування та виплати компенсації додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік) та в цій частині ухвалити рішення, яким позов задовольнити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №140/1643/22 скасувати в частині вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік) та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною відмову 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію додаткових відпусток за 2013, 2014, 2015 роки, загальною тривалістю 21 календарний день (по 7 календарних днів за кожен рік), відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №140/1643/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко