Справа № 295/8799/20
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Житомир справа № 295/8799/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому він просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання судового рішення від 15.03.2012 у справі № 2-4941/10;

- стягнути солідарно з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України на користь позивача за рахунок державного бюджету України 90000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого невиконання судового рішення;

- стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 48000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого розгляду позову;

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації по невиплаті індексації та компенсації щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком по рішенню від 15.03.2012 у справі № 2-4941/10 за період із 01.01.2017;

- стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації індексацію на суму 1797,76 грн., у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за період із 01.01.2017 по день фактичної виплати та компенсацію на суму 7268,24 грн., у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за період із 01.01.2017 по день фактичної виплати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2022, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 23.11.2022, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №295/8799/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2022 та постанову Житомирського апеляційного суду від 23.11.2022 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання судового рішення, стягнення солідарно з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України компенсації моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого невиконання судового рішення, визнання протиправною бездіяльності Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації по невиплаті індексації та компенсації щорічної разової грошової допомоги, стягнення з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації індексації скасовано. Провадження у цивільній справі № 295/8799/20 в цій частині позовних вимог закрито.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2022 та постанову Житомирського апеляційного суду від 23.11.2022 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Держави про компенсацію моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого розгляду справи, залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2023 справу № 295/8799/20 в частині позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання судового рішення, стягнення солідарно з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України компенсації моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого невиконання судового рішення, визнання протиправною бездіяльності Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації по невиплаті індексації та компенсації щорічної разової грошової допомоги, стягнення з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації індексації передано для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №295/8799/20 було визначено суддю Майстренко Н.М.

Ухвалою суду від 07.03.2023 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду та доказів поважності причин його пропуску або обґрунтування того, що позов поданий у межах строку, встановленого КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій він просив визнати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними та поновити цей строк.

Ухвалою суду від 17.04.2023 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позову, оскільки норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати", постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку індексації грошових доходів населення" не поширюються на виплати разового характеру, якою є виплата разової грошової допомоги до 5 травня.

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області проти заявлених позовних вимог також заперечило. Вважає, що виконавчою службою вижито всіх заходів, передбачених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ № 440 від 03.09.2014.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2009 та 2010 роки.

Стягувачу - ОСОБА_1 , 18.09.2013 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області був виданий виконавчий лист по справі №2-а-4941/10, боржником по якому є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області,

Згідно прикладного програмного забезпечення "Модуль АРМ Реєстр судових рішень (WЕВ) АС "Є-Казна", сформованого по виконавчих листах, що знаходяться на виконанні в Державній казначейській службі України, кошти по виконавчому листу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі № 2-а-4941/10, виданому на користь ОСОБА_1 , перераховані йому 21.01.2020.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 у справі №2-а-4941/10 виконана 21.01.2020, тобто майже через вісім років після набрання судовим рішенням законної сили.

Встановлюючи обставини виконання судового рішення, судом з`ясовано, що виконавча служба у відзиві зазначає про надходження до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від ОСОБА_1 заяви про виконання рішення відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440. Відповідач вказує, що боржник згідно вимог зазначеного Порядку має надати інформацію (довідку) про здійснення нарахування на виконання рішення суду або ж про виконання рішення суду. Надалі пакет документів передається до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У зв`язку із тим, що боржники можуть не надавати відповідь тривалий час або ж надавати інформацію з помилками, пакети документів повертаються до органу, який здійснює облік рішень. Отже, державна виконавча служба виконує проміжну функцію, а сам факт виплати коштів на виконання судового рішення не спростовується і не заперечується сторонами.

Наведені у відзиві аргументи судом розцінюються як загальні формулювання, які жодним чином не відображають алгоритму дій виконавчої служби у межах спірних правовідносин, які виникли у даній справі.

Між тим, у матеріалах справи міститься лист Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 25.06.2016 №715/3.3/2.1-31, адресований позивачу, в якому Управлінням безпосередньо повідомлено таке. Від ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшла заява про виконання рішення відповідно до Порядку від 03.09.2014 № 440.

Дата надходження такої заяви відповідачем замовчується.

Виконавча служба у листі також зазначає, що до заяви додано відповідний пакет документів з виконавчим листом Коростенського міськрайонного суду № 2-а-4941/10. Відповідальною особою було перевірено дані Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та встановлено відсутність відомостей про виконання рішення в повному обсязі, тому дані про рішення 03.07.2015 внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 48019131.

Тобто позивач ініціював процедуру примусового виконання судового рішення принаймні у 2015 році, вчинивши усі залежні від нього та передбачені чинним на той час законодавством дії.

У подальшому відповідач у листі від 29.12.2018 року №1110/3.3/2.1/2018/18068 наводить хронологію подій стосовно отримання ним від боржника довідки про здійснення нарахувань на виконання судового рішення.

Суд не вдається до опису цього листування виконавчої служби з боржником, оскільки воно детально наведено у зазначеному листі, а лише звертає увагу на те, що такі листи зі сторони виконавчої служби мали місце або раз на рік, або раз на два роки. Хоча Департамент праці та соціального захисту населення надавав відповіді на листи виконавця набагато оперативніше.

З усього цього листування суд лише констатує, що належним чином оформлена довідка Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації була надана 21.03.2018 за № 1248/07/1, відповідно до якої по даному виконавчому документу ОСОБА_1 нараховано кошти в сумі 5585,00 грн. Тобто відповідна довідка від боржника була отримана виконавчою службою більше ніж через два роки після внесення 03.07.2015 даних про рішення за №48019131 до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

І навіть незважаючи на це, подальша процедура примусового виконання рішення не була закінчена, оскільки через п`ять місяців по тому виконавчою службою 03.08.2018 направлено лист про отримання такої ж довідки вже від нового боржника - Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, яка була отримана 02.11.2018 року за № 3733/19.4.

У зв`язку з цим зазначено, що виконавчий документ згідно акту прийому-передачі за 4-й квартал 2018 року у січні 2019 року буде передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

Представник Державної казначейської служби у відзиві на позов, який подавався при первинному розгляді справи, підтвердив, що виконавчий лист Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №2-а-4941/10 по акту прийому-передачі за 4-й квартал 2018 року був прийнятий Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області 10.01.2019.

Листом від 16.01.2019 Державна казначейська служба України повідомила позивача про те, що виконавчий документ Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №2-а-4941/10 надійшов на виконання 10.01.2019 за рахунок програми, проте Казначейство не має можливості здійснити погашення заборгованості у поточному році.

Суд ще раз наголошує на тому, що кошти у сумі 5585,00 грн., присуджені позивачу судовим рішення у справі № 2-а-4941/10, яке набрало законної сили 15.03.2012, були отримані ним 21.01.2020, і, як вважають відповідачі, їх протиправної бездіяльності у цьому немає.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначені Законом України "Про виконавче провадження", а особливості їх виконання встановлено Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону № 606-XIV та ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон №4901-VI) набрав чинності з 01.01.2013.

Положеннями статті 3 Закону № 4901-VI (у редакції з 01.01.2013 до 16.10.2013) було визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону № 4901-VI у редакції з 16.10.2013 передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Зміст наведеної правової норми вказує на те, що законодавець передбачав тримісячний строк на отримання коштів після виконання відповідної процедури.

Відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із п.п. 3, 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 (у редакції, чинній на момент повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, далі - Порядок № 440) рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).

Відповідно до п.п. 13, 14, 15 Порядку № 440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи. До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою. Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток). Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості. До акта приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються.

Зміст викладеного правового регулювання вказує на те, що в питанні регламентації строків, пов`язаних з примусовим виконанням рішень та отриманням відповідних коштів, найбільший строк, яким оперує законодавець - це квартал.

А тому строки, в межах яких виконавча служба отримувала від боржника підтверджувальні документи, є неприпустимими у контексті законодавчого регулювання цього питання і безперечно свідчать про протиправну бездіяльність виконавчої служби, допущену при виконанні судового рішення від 15.03.2012 року.

Що стосується дій органу Державної казначейської служби, то судом враховується, що згідно з п. 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 (надалі - Порядок № 845), безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 28 Порядку № 845 визначено, що орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

За змістом пункту 33 Порядку № 845 у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Пункт 48 вказаного Порядку передбачає, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно зі п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Правовий аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що Державна казначейська служба України є суб`єктом владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду в частині безпосередньої виплати грошових коштів. При цьому, у випадку необхідності додаткових коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Як вже було зазначено, листом від 16.01.2019 Державна казначейська служба України повідомила позивача про те, що Казначейство не має можливості здійснити погашення заборгованості у поточному році.

Отже, у січні 2019 року, фактично на початку року, Казначейство констатувало відсутність можливості погасити заборгованість за судовим рішенням. Це обумовлювало необхідність подання у десятиденний строк Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Доказів ініціювання такої процедури Державною казначейською службою до матеріалів справи не надано, зважаючи на що суд також робить висновок про допущену відповідачем протиправну бездіяльність.

В контексті наведеного суд зазначає, що матеріали справи не підтверджують належного здійснення відповідачами дій, передбачених положеннями Законів та Порядків, спрямованих на своєчасне виконання судового рішення та виконавчого листа у справі №2-а-4941/10, виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 18.09.2013.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України, яка полягає у невчиненні дій у передбачений законом спосіб для виконання судового рішення, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України компенсації моральної шкоди, завданої протиправною безвільністю, судом враховується таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою є саме держава в особі таких органів.

Встановлюючи зміст моральної шкоди, завданої позивачу, судом враховується, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Повертаючись до викладених обставин справи, суд вказує на те, що позивач, домігшись винесення остаточного судового рішення у його справі, був змушений ще майже вісім років домагатись його виконання, що неминуче викликало у нього відчуття розпачу та зневіри в утвердженні та забезпеченні його прав, несправедливості з боку держави по відношенню до себе. Особливо, коли реакція на його звернення була занадто надмірною у часі, що призводило до почуття своєї неважливості у державі. Ці емоції вказують на те, що позивач зазнав приниження, будучи змушеним постійно нагадувати про себе як про стягувача коштів, на які він мав безперечне право, і не відчуваючи поваги до себе з боку державних органів. Органи публічної влади не можуть нести перед суспільством лише моральну та репутаційну відповідальність, а й мають відповідати у майновий спосіб. Тому пережиті позивачем емоції суд визнає адекватним змістом завданої йму моральної шкоди.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення прав позивача внаслідок протиправної бездіяльності зі сторони Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України, вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої такою протиправною бездіяльністю, підлягає задоволенню.

Враховуючи, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 90000,00 грн. становить більше, ніж несвоєчасна виплата, отримана позивачем на виконання судового рішення у справі №2-а-4941/10, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення моральна шкода у цій справі є очевидно неспівмірною.

Тому, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди має повністю відповідати сумі несвоєчасної виплати у розмірі 5585,00 грн., яка є на 100% співмірною з його порушеним правом, зважаючи на що частково задовольняє позов у цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації стосовно невиплати індексації та стягнення її з цього відповідача, то суд зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Враховуючи те, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня учаснику бойових дій є разовою виплатою, підстави для її індексації відсутні, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Аналогічний висновок стосується і вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів.

Так, стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Оскільки у даній справі мова йде про щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, виплата якої носить разовий характер, про що безпосередньо свідчить сама назва цієї допомоги, позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів задоволенню також не підлягають.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на відсутність витрат зі сплати судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, ) та Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ), яка полягає у невчиненні ними дій у передбачений законом спосіб для виконання судового рішення від 15.03.2012 у справі № 2-а-4941/10.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 5585,00 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн., завдану йому протиправною бездіяльністю Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко