Справа № 200/9584/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року Справа№200/9584/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

15.10.2020 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Ярослава Мудрого, 39/3) про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 невиплачених при звільненні грошових коштів у розмірі 22 632,90 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 200 045,30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач навела, що наказом відповідача від 23.12.2019 року № 3760/1 її звільнено з посади головного спеціаліста з питань запобігання і виявлення корупції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 24.12.2019 року. Відповідно до наказу їй при звільненні належала компенсація за невикористану відпустку у кількості 158 календарних днів. Однак, розрахунок з нею був проведений неправильно. Так, відповідно до листа голови ліквідаційної комісії № ПІ-С-286 від 21.05.2020 року сума недонарахованих відпускних протягом 2019 року складає 2546,36 грн, сума компенсації за невикористану відпустку при звільненні 20 086,54 грн. Листом від 21.05.2020 року №ПІ-С-286 відповідач визнав фінансові зобов`язання перед нею, проте листом № ПІ-С-292 від 03.06.2020 року зазначив, що не володіє інформацією щодо строку виплат належних їй сум. 19.06.2020 року вона разом зі своїми колегами звернулася до Головного управління Держпраці у Донецькій області зі скаргою щодо нездійснення відповідачем повного розрахунку при звільненні. За результатами проведеного позапланового заходу Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складено Акт інспекційного відвідування від 09.07.2020 року, яким зобов`язано провести розрахунок з позивачкою. Однак, до теперішнього часу належні їй суми відповідачем не виплачені. Крім того, розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за розрахунком позивачки складає 200 045,30 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з посиланням на те, що наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.12.2019 № 3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 » позивача з 24.12.2019 звільнено з посади на підставі пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до статті 41 Закону України Про державну службу.

З лютого 2020 року на адресу ліквідаційної комісії Головного управління почали надходити запити від колишніх працівників щодо розбіжностей у нарахуванні їм відпускних протягом 2019 року та, як наслідок, компенсації за невикористані відпустки, сплачені при звільненні. При перевірці викладених фактів з`ясувалося, що при нарахуванні відпускних за допомогою програмного забезпечення бухгалтерського обліку «КОМІНТЕХ» не враховувалася надбавка за інтенсивність праці, а відповідальними працівниками бухгалтерії не проводилася відповідна перевірка нарахованих коштів. Для здійснення розрахунку з колишніми працівниками (близько 900 працівників) ліквідаційною комісією здійснений перерахунок відпускних за 2019 та компенсацій всім працівникам.

Крім того, в період з 28 вересня по 09 жовтня 2020 року Управлінням внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України на виконання наказу Міністерства юстиції України від 15.09.2020 No 2435/7 був проведений позаплановий внутрішній аудит діяльності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01.01.2019 по 30.06.2020. Під час проведення внутрішнього аудиту було встановлено, що працівникам, які призначені на посади до 2014 року, при звільненні у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалася компенсація за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені достовірними даними. За результатами внутрішнього аудиту складено аудиторський звіт, надані висновки та рекомендації, зокрема, зазначено про необхідність внесення змін до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.11.2020 №126/1 були внесені зміни до наказу від 23.12.2019 №3760/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині виключення періодів невикористаної відпустки до 2015 року. Тому після внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_1 та виключення з наказу періодів невикористаної відпустки до 2015 року, кількість невикористаної відпустки позивача складає 108 днів (до внесення змін до наказу кількість складала 158 днів). При звільненні за 158 днів невикористаної відпустки позивачу була виплачена компенсація у сумі 70 436,40 грн. Після перерахунку суми компенсації за 108 днів невикористаної відпустки встановлено, що позивачу необхідно було сплатити 61 876,44 грн., тобто різниця між правильно нарахованою та фактично сплаченою сумою складає - 8 559,96 грн.

При цьому у зв`язку з неправильним нарахуванням відпускних протягом 2019 року позивачу було недоплачено 2 546,36 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вважає, що для встановлення початку перебігу строку звернення позивача до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, який ще не відбувся. Відтак вважає цю вимогу безпідставною.

Позивач надала відповідь на відзив у якій зазначила, що зменшення кількості днів невикористаних відпусток за відсутності у відповідача достовірних доказів щодо її використання чи невикористання нею є недопустимим та незаконним.

У зв`язку з тим, що у суду виникла необхідність з`ясування обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів, 15.12.2020 року судом ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.11.2020 року №126/1 Про внесення змін до наказу від 23.12.2019 року №3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.05.2023 року поновлено провадження у справі.

Замінено відповідача Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області () на його правонаступника Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) ().

Призначено справу на 16 травня 2023 року о 13 год. 30 хв. В цей день судове засідання по справі відкладено на 15 червня 2023 року. Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03 липня 2023 року.

Ухвалою суду від 28.06.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено. Роз`яснено представникам сторін, що з урахуванням наявного ризику для життя та здоров`я людини, участь у судовому засіданні у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1 не є обов`язковою.

Ухвалою суду від 03.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження.

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

У судове засідання 03.07.2023 представник відповідача не з`явився.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України, наявність загрози життю і здоров`ю учасників справи у разі проведення відкритого судового засідання, що пов`язана з військовою агресією Російської Федерації, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є суб`єктом владних повноважень, правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у якому позивач проходила публічну службу. Підстави для висновку про процесуальне правонаступництво відповідача наведені в ухвалі від 11.05.2023.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.12.2019 № 3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 головний спеціаліст з питань запобігання і виявлення корупції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 24.12.2019 звільнена в порядку переведення для подальшої роботи у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до ст. 41 Закону України Про державну службу.

На підставі зазначеного наказу ОСОБА_1 виплачено компенсацію за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2012 по 21.06.2013 у кількості 15 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2013 по 21.06.2014 у кількості 15 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2014 по 21.06.2015 у кількості 15 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2017 по 21.06.2018 у кількості 9 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2019 по 24.12.2019 у кількості 15 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 13 років стажу державної служби у кількості 09 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 14 років стажу державної служби у кількості 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2013 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2014 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2015 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2016 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2017 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2018 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2019 рік тривалістю 10 календарних днів.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 3760/1 від 23.12.2019 позивачу належала компенсація за невикористані дні відпустки у загальній кількості 158 календарних днів.

Згідно довідки відповідача від 22.06.2020 року № ПІ-С-308 середньоденна заробітна плата позивача становить 938,01 грн.

Листом від 21.05.2020 № ПІ-С-286 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивача, що Ліквідаційною комісією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області розглянуто її заяву від 15.05.2020 та здійснено перевірку правильності нарахування відпускних протягом 2019 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні. В результаті перевірки були встановлені розбіжності в нарахуванні у зв`язку з технічною помилкою в програмному забезпеченні, а саме: сума недорахованих відпускних протягом 2019 року складає 2546,36 грн., сума компенсації за невикористану відпустку при звільненні 20086,54 грн.

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2019 року позивачу була виплачена компенсація за невикористані 158 днів відпустки у розмірі 70 436,40 грн.

В подальшому наказом від 27 листопада 2020 року № 126/1 внесено зміни до наказу від 23.12.2019 №3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 , в якому зазначено, що у зв`язку з переміщенням Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей у місто Краматорськ Донецької області та неможливістю достовірно визначити кількість днів невикористаної відпустки до 2015 року через залишення у місті Донецьку первинної облікової документації працівників, відповідачем внесені зміни до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.12.2019 № 3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 , виключивши у другому абзаці слова та цифри за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2012 по 21.06.2013 у кількості 15 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.06.2013 по 21.06.2014 у кількості 15 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, за 2013 рік тривалістю 10 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, за 2014 рік тривалістю 10 календарних днів.

З наданого відповідачем витягу з аудиторського звіту (висновки і рекомендації) про проведення позапланового внутрішнього аудиту діяльності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі - ГТУЮ) за період 01.01.2019 по 30.06.2020 вбачається, що у пункті 12 працівникам, які призначені на посади до 2014 року, при звільнені у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалась компенсація за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені достовірними даними. У висновку вказано, що існує ймовірність здійснення працівникам ГТУЮ у період, що підлягав аудиту, зайвих виплат/недоплат коштів за дні невикористаної відпустки при їх звільненні. Також було рекомендовано ГТУЮ (ліквідаційній комісії) вжити заходи щодо визначення достовірної відпустки працівників, які призначені на посади до 2014 року, та яким при звільнені виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки за період до 2014 року, а також щодо здійснення відповідних перерахунків у разі виявлення розбіжностей у кількості таких днів. Внести зміни до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

Правомірність даного наказу була предметом спору, що розглядався судами у справі № 200/376/21.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року по вказаній справі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу від 27.11.2020 №126/1 Про внесення змін до наказу від 23.12.2019 №3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із невиплатою відповідачем протягом 2019 року відпускних у розмірі 2 546,36 грн, суми компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 20 086,54 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 200 045,30 грн, позивач звернулася до суду.

Сторони не оспорюють наведені вище фактичні обставини справи. Причиною виникнення спору є непроведення повного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Оскільки Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником припиненого Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, то невиконані зобов`язання останнього повинні бути реалізовані функціонуючим суб`єктом владних повноважень, тобто Східним міжрегіональним управлінням.

Як вже зазначалося, наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.12.2019 № 3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 . головний спеціаліст з питань запобігання і виявлення корупції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 24.12.2019 звільнена в порядку переведення для подальшої роботи у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до ст. 41 Закону України Про державну службу.

Як вбачається з листа від 21.05.2020 № ПІ-С-286, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивача про встановлені розбіжності в нарахуванні сум відпускних протягом 2019 року внаслідок технічної помилки в програмному забезпеченні, які складають 2546,36 грн., а також у сумі компенсації за невикористану відпустку при звільненні - 20 086,54 грн.

Листом № ПІ-С-292 від 03.06.2020 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивача, що ним вживаються заходи з метою здійснення виплати заборгованості шляхом збільшення кошторисних призначень Головного управління, у зв`язку з чим 19.05.2020 року на адресу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відправлено відповідний лист.

Зазначене не заперечується відповідачем у наданому відзиві на позовну заяву.

Крім того судом встановлено, що при звільненні за 158 днів невикористаної відпустки позивачу була виплачена компенсація у сумі 70436,40 грн. Після перерахунку суми компенсації за 108 днів невикористаної відпустки встановлено, що позивачу необхідно було вилатити 61 876,44 грн., тобто різниця між нарахованою та виплаченою сумою складає - 8 559,96 грн.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача існує кредиторська заборгованість перед позивачем з невиплачених при звільненні останньої сум у розмірі 2546,36 грн та 20 086,54 грн.

Водночас, надмірно виплачена позивачеві сума у відповідності до наказу відповідача від 27.11.2020 №126/1 Про внесення змін до наказу від 23.12.2019 №3760/1 Про звільнення ОСОБА_1 складає 8 559,96 грн.

Даний наказ є чинним, а тому суд виходить з наявності вказаної вище обставини на момент ухвалення рішення у справі.

Заперечення відповідача проти виплати кредиторської заборгованості позивачеві у повному обсязі зводяться до наявності дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем. Стягнення (повернення) останньої відповідач при цьому не вимагає.

При наданні правової оцінки таким доводам відповідача суд виходить з того, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Крім того суд зауважує, що статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, надалі - Конвенція) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Аналогічна правова позиція була викладена в низці рішень Конституційного Суду України (далі - КСУ), зокрема в абзаці другому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007, де КСУ зазначив, що "Виключно законами України встановлюється правовий режим власності, в основі якого - конституційні положення, конкретизовані в законах, які можуть містити й певні особливості правового режиму тих чи інших форм власності"; в абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2000 року N14-рп/2000: "Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами".

Як неодноразово повторював ЄСПЛ у своїх рішеннях, поняття «власність», що міститься в ч. 1 ст. 1 Першого протоколу, має автономне значення, що не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», а відтак як «власність» для цілей указаного положення.

Визначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна майно має бути наявним. Хоча «майном» може бути не лише «існуюче майно», а й вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 23.09.2004 р., заява № 44912/98).

ЄСПЛ розглядав справи щодо порушення права власності, в яких об`єктами спору були «виправдані очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності, зокрема справу «Федоренко проти України» (Fedorenko v. Ukraine) від 1.06.2006 р., заява № 25921/02 (п. 21).

З урахуванням наведеного, очікування позивача одержати від відповідача невиплачені при звільненні кошти у розмірі 2546,36 грн та 20 086,54 грн, що виникли після отримання листів Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.05.2020 № ПІ-С-286 та № ПІ-С-292 від 03.06.2020 року, відповідають ознакам власності у розумінні ч. 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

При цьому така власність підлягає захисту на одному рівні з існуючим майном, тобто коштами, які вже виплачені.

Відтак позбавлення власності у вигляді виправданих очікувань отримання заборгованості у повному обсязі також може відбуватися виключно на умовах, передбачених законом.

Як вже зазначалося, законом (ст. 1215 Цивільного кодексу України) прямо заборонено повернення виплаченої заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, навіть якщо підстави для такої виплати згодом відпали.

Відтак і заборгованість з коштів, які підлягають виплаті при звільненні, не підлягає зменшенню (як форми повернення коштів) крім випадків, прямо передбачених законом.

Законодавство щодо оплати праці не передбачає можливості зменшення невиплачених сум, що належать робітнику при звільненні, у разі надмірної виплати йому інших сум раніше. Інакше порушувалася б заборона повернення виплачених робітнику сум заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї.

Залік однорідних зустрічних вимог у даних правовідносинах законом також не передбачений.

Зважаючи на це, на суму надміру виплаченої компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 8559,96 грн. не може бути зменшена сума заборгованості з відпускних у розмірі 2546,36 грн. та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 20086,54 грн.

За таких підстав суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача невиплачених при звільненні грошових коштів у розмірі 22 632,90 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 200 045,30 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 116 того самого Кодексу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 також повторив, що «стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні» (п.52).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З цих підстав суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 березня 2020 року у справі № 802/1854/17-а.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24.12.2019 року (день звільнення) по 03.07.2023 року (день ухвалення судового рішення).

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Дослідженням довідки відповідача від 22.06.2020 року № ПІ-С-308 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 938,01 грн.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 зробив наступні правові висновки:

«58. Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

59. Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

60. Аналіз такого правового регулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

61. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.».

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2019 року позивачу була виплачена компенсація за невикористані 158 днів відпустки у розмірі 70436,40 грн.

Отже загальний розмір сум, які підлягали виплаті позивачу при звільненні складав 93069,30 грн. (70436,40 грн. + 22632,90 грн.).

Відтак, розмір несвоєчасно сплаченої суми складає 24,32% від загальної суми, що належала виплаті при звільненні.

Період затримки розрахунку: з 24.12.2019 року по 03.07.2023 року, кількість робочих днів (затримка розрахунку) складає 879 днів.

Як зазначалось вище, середньоденний заробіток позивача складає 938,01 грн.

Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку слід обраховувати наступним чином: 938,01 грн. х 879 днів х 24,32% = 200 521,02 грн.

При визначенні остаточної суми, що підлягає виплаті на користь позивача, суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц. В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«...72. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. …

86. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. …

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. …

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

З аналізу наведених вище норм вбачається, що обов`язок сплатити відшкодування за час затримки слід визначати з урахуванням строків розгляду спору органом, який виносить рішення по його суті. До моменту вирішення спору судом власник або уповноважений орган може не сплачувати суму середнього заробітку, але у разі вирішення спору на користь працівника середній заробіток буде нараховуватися за весь час до моменту фактичного розрахунку, включаючи час розгляду спору.

Розгляд даної справи тривалий час був пов`язаний із зупиненням провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 200/376/21 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу від 27.11.2020 №126/1 Про внесення змін до наказу від 23.12.2019 №3760/1 про звільнення ОСОБА_1 . Також тривалість розгляду справи обумовлена обставинами, повязаними з дією воєнного стану, який обумовив проведення судових засідань з тривалими перервами в часі.

З урахуванням цього розмір середнього заробітку за час затримки у виплаті коштів при звільненні збільшився з незалежних від відповідача підстав.

Суд також враховує, що Верховним Судом у постановах у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення, виконуючи обов`язок, визначений ч. 5 ст. 242 КАС України, - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд прийшов до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи буде розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належного при звільненні розрахунку позивача у сумі 22 632,90 грн (розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум).

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру та враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2000,50 грн., судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача у розмірі 406,66 грн.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) ненараховані протягом 2019 року відпускні у розмірі 2 546 (дві тисячі п`ятсот сорок шість) грн 36 коп та суму компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 20 086 (двадцять тисяч вісімдесят шість) грн 54 коп.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22 632 (двадцять дві тисячі шістсот тридцять дві) грн 90 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 406 (чотириста шість) грн 66 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 03 липня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.