Справа № 380/18260/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18260/22 пров. № А/857/8513/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року, головуючий суддя Кисильова О.Й., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області (Відповідач-1), ГУПФУ в м. Києві (Відповідач-2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача-2 від 26.11.2022 року №95 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком; зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2022 року про призначення йому пенсії за віком згідно висновків суду, та зарахувати з 21.11.2022 року позивачу до стажу періоди його роботи з 05.05.1986 року до 25.08.1986 року, з 30.04.1987 року до 28.11.1987 року, з 08.12.1987 року до 05.12.1989 року - згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 та з 15.08.2006 року до 15.12.2020 року згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачами не зараховані позивачу періоди роботи згідно записів у трудовій книжці, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок. Позивач вважав спірне рішення протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.11.2022 року №95 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.05.1986 року до 25.08.1986 року, з 30.04.1987 року до 28.11.1987 року, з 08.12.1987 року до 05.12.1989 року - згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 та з 15.08.2006 року до 15.12.2020 року згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV з дня подання заяви про призначення пенсії - 21.11.2022 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні..

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що страховий стаж позивача складає 12 років 11 місяців 22 дні (при необхідному страховому стажі 28 років), а тому у позивача недостатньо стажу для призначення пенсії за віком. Окрім того вказує, що трудові книжки позивача заповнені з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок. Відтак, дії Управління щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення - 15.04.1980 року, у позивача наявний наступний трудовий стаж: - до 17.03.1980 року - навчання у Червоноградському ТУ-62; - з 27.03.1980 року до 16.04.1980 року - робота вантажником на Панчішну фабрику м. Сокаль; - з 16.05.1980 року до 16.05.1982 року - військова служба; - з 11.08.1982 року до 13.09.1985 року робота транспортувальником ІІІ розряду на Панчішній фабриці м. Сокаль; - з 10.10.1985 року до 24.04.1986 року робота помічника мастера на Панчішній фабриці м. Сокаль; - з 05.05.1986 року до 25.08.1986 року - робота будівельником на Вольновському с/з Омської області (росія); - з 01.09.1986 року до 01.05.1987 року - робота кочегаром у Лучицькому СНІ Сокальського району Львівської області; - з 30.04.1987 року до 28.11.1987 року - працював в МХП "Третяновське" Воронежської області (росія); - з 08.12.1987 року до 05.12.1989 року працював штукатуром у Кооперативі "Старий млин" Сокальський район Львівська область; - з 12.12.1989 року до 01.03.1992 року - працював на посаді респіраторщика в пожежній частині м. Сокаль; - 24.02.1994 року до 29.12.1995 року - працював на посаді пожежного в загоні професійної пожежної охорони м. Сокаль; - з 20.03.1996 року до 28.03.1997 року - працював в ТзОВ "Ключі" (Читинська область, росія).

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , дата заповнення - 15.08.2006 року, трудовий стаж у російській федерації підтверджується наступними записами: - з 15.08.2006 року до 15.12.2020 року - працював електрозварювальником у ТзОВ "Воскресенський завод машинобудування" (росія).

21.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", додавши до заяви відповідні документи.

26.11.2022 року Головне управління ПФУ в м. Києві прийняло рішення № 95 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Також у рішенні від 26.11.2022 № 95 Відповідач-2 зазначив, що позивачу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1986 року по 25.08.1986 року, оскільки не коректна дата (рік) наказу при прийнятті, з 30.04.1987 року по 28.11.1987 року - відсутня печатка при внесені змін дати наказу при звільненні, з 08.12.1987 року по 05.12.1989 року - виправлена дата та дата наказу при прийнятті та не відповідність дані та дати наказу при звільненні. Періоди роботи в російській федерації з 20.03.1992 року по 31.12.2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 - період роботи перетинається з періодом роботи на території України (24.02.1994 року - 29.12.1995 року), з 01.01.2004 року на території Російської Федерації - відсутня довідка з Пенсійного фонду РФ про сплату внесків.

Вважаючи рішення від 26.11.2022 року № 95 незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подані усі документи для підтвердження стажу його роботи з 15.08.2006 року до 15.12.2020 року на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів та зарахуванню до загального трудового стажу позивача..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року ратифікованої Законом № 290/95-ВР від 11.07.1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначений відповідачем недолік не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії, відтак спірне рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року у справі №380/18260/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин