Справа № 520/2775/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

03 липня 2023 р. №520/2775/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо не проведення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 року, на 01.01.2019 року, 01.01.2020 року, 01.01.2021 року,01.01.2022 року, на 01.01.2023 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704 та норми приміток Додатків 1-14 до неї;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 року, на 01.01.2019 року, 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року, на 01.01.2023 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, одноразової грошової допомоги по звільненню, з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Військова частина НОМЕР_2 , в якій він проходив службу в період з 01.03.2018 по 11.01.2023, протиправно не провела перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, одноразової грошової допомоги по звільненню. Така бездіяльність відповідача порушує конституційні права позивача, що є слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання, за правилами ст.262 КАС України.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою направлялась на електронну адресу відповідача, що підтверджується довідкою про направлення електронного листа від 22.02.2023.

Проте у встановлений в ухвалі строк, представник позивача правом надати письмовий відзив чи заяву про визнання позову, не скористався.

Відповідно до частини 6 частини 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.01.2023 №11 майора ОСОБА_1 , помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальника служби фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , який наказом командира Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 грудня 2022 року №958, відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" звільнений у запас за пунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) військовослужбовці, які самостійно виховують дитину до 18 років), виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Позивач звернулася до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про надання відповідної довідки, що належала йому до видачі на момент звільнення та про виплату компенсації під час проходження військової служби.

Але у відповідь позивач отримав тільки витяг з наказу із зазначенням, що компенсація не нараховувалась та відмовлено у наданні зазначеної довідки та виплаті компенсації за неотримане речове майно.

Вважаючи, що посадові особи відповідача виплатили не всі суми грошового забезпечення, які належать ОСОБА_1 , позивач з метою захисту порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією законами України.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення згаданих вище осіб входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Визначенню розмірів грошового забезпечення військовослужбовців присвячені, зокрема, приписи постанови КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі за текстом - постанова КМУ №704), згідно з п.4 якої у первісній редакції було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постанова КМУ №704 набрала чинності з 01.03.2018р.

Вже на момент набрання чинності постановою КМУ №704 п.4 цього акту права був викладений у редакції згідно з п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 (далі за текстом - постанова КМУ №103), а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

У подальшому, п.6 постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набуттям законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18.

Тобто з 29.01.2020 була відновлена юридична дія п.4 постанови КМУ №704 у первісній редакції, котра запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою мінімальний розмір заробітної плати.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №240/4946/18: 1) 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"; 2) За змістом пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року; 3) Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Останні у часі правові висновки постанови Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а також вказують на неможливість використання при обчисленні розміру окладу за посадою і окладу за військовим званням та похідних від цих величин суміжних складових грошового забезпечення військовослужбовця мінімального розміру заробітної плати.

Тому, суд вважає, що під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Крім того, доводи позивача щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням мінімальної заробітної плати, також обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови КМУ № 704.

Суд зазначає, що вказані Додатки 1 та 14 до постанови КМУ № 704 викладені у вигляді таблиць, в яких зазначені відповідні тарифні коефіцієнти та містяться відповідні примітки пояснюючого характеру.

Згідно п.п.2 п.20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (затверджені постановою КМУ від 06.09.2005р. №870; далі за текстом - Правила №870) стосовно змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта (далі - документ), який передбачається затвердити постановою, встановлюються, зокрема, такі вимоги стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Отже, зміст категорії "примітка" відповідає змісту категорії "зноска", а тому примітки вказані в Додатках 1 та 14 до постанови КМУ № 704, не містять новостворених норм права, а мають виключно пояснювальний характер та суперечать пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII, який натомість такі норми права містить.

Аналогічного правового висновку у спірних правовідносинах дійшла колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/11776/2020 у постанові від 05.02.2021 року.

Таким чином, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах при обчисленні розміру винагороди військовослужбовця забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України в частині невикористання показника у 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, у зв`язку з чим факт наявності неповного розрахунку за вимогою використання при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця показника у 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2018, на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 - відсутній.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 03 липня 2023 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО