Справа № 420/9001/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9001/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (площа Бориса Дерев`янка, 1, каб. 203, м. Одеса, 65008) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-6) ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою суду від 01.05.2023 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

До суду надійшла заява на виконання ухвали суду та позовна заява (а.с.30-34) ФОП ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, у якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №355638 від 20.03.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в березні 2023 року отримав запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від відповідача та копію акта проведення перевірки, яким встановлено порушення: відсутність у водія транспортного засобу на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також товарно-транспортної накладної на вантаж.

Представник позивача звертає увагу, що згідно акту перевірки водієм транспортного засобу вказаний ОСОБА_2 , а власником власне позивач ОСОБА_1 .

Представник стверджує, що позивач не є автомобільним перевізником, що виключає застосування до нього положень закону щодо відповідальності автомобільних перевізників, оскільки він не здійснює такого виду господарської діяльності як перевезення вантажів та належний йому на праві власності транспортний засіб був переданий близькому знайомому особі ОСОБА_2 в одноразове використання для його особистої потреби (для доставлення за власний кошти з м. Одеси порожньої тари до складу в с. Шабо Білгород-Дністровського району, де ОСОБА_2 здійснює свою господарську діяльність). Така передача не оформлювалась жодним документом. Водночас, останній не є найманим робітником ФОП ОСОБА_1 .

Представник позивача наголошує, що тягар доказування законом покладений на суб`єкта владних повноважень, однак відповідач під час проведення перевірки та розгляду справи про правопорушення не встановив факт здійснення певного перевезення за рахунок власних коштів позивача.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.73-84), у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником.

Під час проведення перевірки водієм транспортного засобу, ОСОБА_2 , співробітниками Укртрансбезпеки було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 (позивач) є власником транспортного засобу MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перевірявся. Інших документів посадовим особам надано не було.

Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.08.2010 №379 (далі Інструкція №379) визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Таким чином, позивач або орендар повинні були звернулись до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

На підтвердження вказаної позиції представник відповідача посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 по справі №804/8740/16.

Представник відповідача наголошує, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху на всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки мають бути первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення.

Таким чином, оскільки під час перевірки не було надано жодних документів, які б свідчили про передачу транспортного засобу в користування іншому суб`єкту посадовими особами Укртрансбезпеки обґрунтовано складені матеріали перевірки відносно позивача як автомобільного перевізника щодо встановленого порушення: відсутності у водія транспортного засобу на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також товарно-транспортної накладної на вантаж.

Представником позивача подана до суду відповідь на відзив (а.с.89-94), в якій вказано, що твердження відповідача про те, що абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає застосування штрафу лише у разі перевезення вантажу, а не надання послуг з перевезення - прямо суперечить вказаній нормі. Тобто позивач стверджує, що притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт можливо лише до суб`єктів, які надають послуги з перевезення.

При цьому положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 №340, яким врегульовано питання встановлення тахографів, не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Отже відсутність комерційної основи під час здійснення певного вантажного перевезення або ж його здійснення фізичною особою за власний рахунок без залучення найманої праці, виключає вимогу до задіяного таким чином вантажного транспортного засобу бути обладнаним діючими та повіреними тахографами.

Водночас відсутність товарно-транспортної накладної у водія транспортного засобу, який здійснював вантажне перевезення під час перевірки може бути об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» лише за наявності у цих правовідносинах автомобільного перевізника, яким може бути як сам водій безпосередньо або з яким він перебував в організаційному чи іншому зв`язку або підпорядкуванні. Відсутність такого, на думку позивача, виключає застосування вказаної відповідальності та може бути підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за іншими нормами чинного законодавства України.

Також в частині заперечень відповідача, що стосуються необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону, представник позивача вказує на відсутність імперативного обов`язку вчиняти такі дії як власником, так й користувачем відповідного транспортного засобу. Більш того, така обставина як відсутність у водія тимчасового реєстраційного талону не зазначена в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 25.01.2023 №351073, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову. За цих підстав посилання відповідача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 по справі №804/8740/16 є недоречним, оскільки сформована за результатом розгляду іншого предмета спору ніж у цій справі.

Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.99-103), де наголошував на безпідставності позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, додатково посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, згідно якого обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підстави позову, а відповідач обставини, якими обґрунтовуються заперечення проти позову.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Спірні правовідносини щодо здійснення державного контролю на автомобільному транспорті виникли між позивачем, який є суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень територіальним органом Укртрансбезпеки.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі Порядок №1567), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пунктів 3,4 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи, які здійснюють контроль шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлений виключний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Судом встановлено, що згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.08.2016 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність за кодами КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний), 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Тобто позивач не зареєстрований як суб`єкт господарювання зі здійснення автомобільних перевезень (вантажних/пасажирських).

Проте відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб марки MAN, тип загальний вантажний бортовий-тентований, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.35).

25.01.2023 року о 14:31 год посадовою особою Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі М-15 «Одеса Рені» 12км + 125м проведено перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт перевізника транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 власником якого є позивач, водієм - ОСОБА_2 .

За результатами перевірки був складений акт №351073 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, що водієм ОСОБА_2 здійснювалось перевезення вантажів транспортним засобом, обладнаним тахографом, за відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також товарно-транспортної накладної (далі ТТН) на вантаж. Таким чином автомобільним перевізником, ОСОБА_1 , допущено порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III), що виразилось у перевезенні вантажів за відсутності на момент проведення перевірки передбачених законодавством документів, визначених ст.48 Закону, а саме відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа, а також ТТН.

З актом ознайомлений водій ОСОБА_2 , якій ним підписаний без будь-яких пояснень (а.с.54).

Листом від 08.03.2023 року №14480/33/24-23 позивачу надіслано запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 20.03.2023 року о 11:00 год (а.с.59).

17.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача листом, яким повідомив, що немає можливості прибуття на розгляд справи через лікування COVID-19, що підтверджується довідкою №54 від 17.03.2023 року (а.с.86). По суті питання порушення законодавства повідомив, що не вважає себе у даному випадку автомобільним перевізником, оскільки передав транспортний засіб ОСОБА_2 в одноразове використання для визначеної ним мети, тому не може нести відповідальність в межах даних правовідносин (а.с.57-58).

20.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки винесено постанову №355638, якою до позивача за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III (далі Закон №2344-III) застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17000,00 грн (а.с.16).

Позивач, не погодився з оскаржуваною постановою, 31.03.2023 року звернувся до Укртрансбезпеки із скаргою на постанову №355638 від 20.03.2023 року, за результатом розгляду якої Укртрансбезпека дійшла висновку про правомірність прийнятої постанови, оскільки під час проведення перевірки водій підписав акт №351073 від 25.01.2023 року, будь-яких пояснень/заперечень не вказував, доказів на здійснення передачі транспортного засобу також надано не було. Укртрансбезпека залишила постанову без змін, а скаргу без задоволення (а.с.42-45, 47-48).

Не погоджуючись із постановою №355638 20.03.2023 року, прийнятою суб`єктом владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спіні правовідносини між сторонами регламентуються Законом №2344-III, Порядком №1567, Інструкцією №379.

Порядок №1567 визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п.14 Порядку №1567 (в редакції від 04.02.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється поряд з іншим додержання водієм, зокрема:

наявність визначених ст.39 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР);

режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів.

Згідно з п.20 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п.21 Порядку №1567).

У складеному відносно позивача акті №351073 від 25.01.2023 року зазначено про порушення ним абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, а саме перевезення вантажів транспортним засобом, обладнаним тахографом, за відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також ТТН на вантаж (а.с.54).

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III встановлена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.

Статтею 48 Закону №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.60 Закону №2344-III адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону №2344-III: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Судом встановлено, що під час перевірки 25.01.2023 водій транспортного засобу, ОСОБА_2 , надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з якими власником зазначений ОСОБА_1 .

В акті перевірки не зазначено про надання водієм документів, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Між тим, враховуючи відсутність вказаного документу та надання документів про власника транспортного засобу, посадова особа відповідача дійшла висновку про те, що останній є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону.

Відповідно до п.6.3 Інструкції №379 якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі №804/8740/16, вирішуючи питання про застосування п.6.3 Інструкції №379, та правомірності постанови про застосування штрафних санкцій за порушення ст.39 Закону в частині відсутності тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, сформулював правовий висновок, відповідно до якого наявність у водія реєстраційних документів на транспортний засіб є прямою вимогою статті 39 Закону № 2344-ІІІ. Попри те, що наведені положення п.6.3 Інструкції №379 та п.16 Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом №2344-ІІІ. Тому Верховний Суд погодився з висновками судів про правомірність спірних постанов в цій частині (пункти 29,30).

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує вищевикладений висновок Верховного Суду і не приймає доводи представника позивача про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку звернутись за отриманням реєстраційного талону.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування ним іншій особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Разом з тим при проведенні рейдової перевірки будь-яких документів на підтвердження того, що транспортний засіб позивача переданий у встановленому порядку в користування водію ОСОБА_2 посадовій особі Укртрансбезпеки надано не було.

Водночас ст.48 Закону №2344-ІІІ унормовано, що автомобільний перевізник повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

За таких обставин суд вважає, що водій ОСОБА_2 не набув статусу автомобільного перевізника, а ним є саме позивач.

Між тим, суд не приймає доводи представника позивача про можливість притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт лише суб`єктів, які надають послуги з перевезення за наявності комерційної обумовленості здійснення автомобільного перевезення. Суд вважає, що за змістом Закону №2344-III до автомобільних перевізників, які є відповідальними за порушення законодавства про автомобільний транспорт відносяться не тільки суб`єкти господарювання, а й фізичні особи, що здійснюють перевезення (вантажне/пасажирське) без мети отримання прибутку.

Таким чином, доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, що він не є перевізником є безпідставними.

Однак, дослідивши акт перевірки №351073 від 25.01.2023 року, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправної та її скасування, виходячи із наступного.

Акт перевірки №351073 від 25.01.2023 року містить такі порушення: відсутність у водія транспортного засобу на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також ТТН на вантаж.

Наказом Міністерства України транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340).

Згідно з п.1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

З метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України (ст.18 Закону №2344-III).

Проте Положення №340 не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв (п.1.4 Положення №340).

Таким чином, Положення №340 буде поширюватись на позивача виключно у разі встановлення факту використання ним праці найманих водіїв, що зумовлює у позивача виникнення обов`язку дотримуватись законодавства про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

Однак відповідачем як суб`єктом владних повноважень ніяким чином не доведено, що ОСОБА_2 є саме найманим водієм позивача. Тобто застосування до позивача як автомобільного перевізника вимог законодавства про робочий час і час відпочинку водіїв обов`язків є недоведеним жодним доказом та необґрунтованим.

Серед документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення наявна товарно-транспортна накладна на вантаж (ст.48 Закону №2344-III).

Відповідно до ст.1 Закону №2344-III ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до абз.7 п.16 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе, зокрема, використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі. Наявність вантажу вказаними засобами також не підтверджена.

В Акті перевірки вказано, що водій ОСОБА_2 не надав ТТН на вантаж, якій перевозив. Але складений Акт перевірки №351073 від 25.01.2023 року не містить жодних відомостей про вантаж та взагалі про його наявність в момент перевірки у транспортному засобу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

У ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано суду належних й достовірних доказів того, що позивач здійснював перевезення вантажу, тобто товарно-матеріальних цінностей, облік на шляху переміщення яких передбачає складення ТТН.

Щодо відсутності документів про передачу у користування автомобілю водій ОСОБА_2 , то вказане порушення в акті перевірки відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови №355638 від 20.03.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Висновок суду про визнання протиправною та скасування постанови №355638 від 20.03.2023 року ґрунтується також на тому, що вказане рішення суб`єкта владних повноважень не відображає складу правопорушення та посилання на положення нормативно-правового акту, що порушено позивачем.

В оскаржуваній постанові у графі щодо допущеного правопорушення зазначено: « 25.01.23 р. а/д М-15, Одеса-Рені, 12 км+125, (підстава акт від 25.01.23 р. №351073)». Таке рішення не відповідає вимозі до рішень суб`єкта владних повноважень щодо його обґрунтованості, вмотивованості та прийняття з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, які повинні бути відображені в постанові.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови №355638 від 20.03.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (площа Бориса Дерев`янка, 1, каб. 203, м. Одеса, 65008, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області №355638 від 20.03.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Стягнути з Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва