Справа № 320/6720/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року №320/6720/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, Управілння соціального захисту населення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, Управілння соціального захисту населення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

02.09.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та ухвалою суду від 12.09.2022 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви для уточнення прохальної частини позовної заяви.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем надано уточнену позовну заяву, в якій він просить суд:

- визнати неправомірним рішення комісії виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з розгляду питань, пов`язаних із встановлення статусу деяким громадянам відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №8/2 від 11 липня 2022 року про відмову позивачу у встановленні статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни»;

- зобов`язати комісію виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з розгляду питань, пов`язаних із встановлення статусу деяким громадянам відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановити позивачу статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що під час проходження служби він отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків та йому встановлено ІІ групу інвалідності, однак йому відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни посилаючись на роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України щодо застосування п.2 ч.2 ст.7 вказаного Закону України №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вважає, що відповідач помилково зазначив, що Закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус поліцейських до осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. Також, відповідач помилково посилається на той факт, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття-особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу «особа рядового та начальницького складу органу внутрішніх справ» на поліцейських.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки віднесення особи до категорії «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до ст.7 Закону безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 Закону, згідно якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Тому позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 30.06.2009 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в період з 07.11.2015 в Національній поліції України.

Згідно з актами від 28.10.2020 форми Н-5, Н-1 під час проходження служби 14.10.2020 стався нещасний випадок з поліцейським-водієм Обухівського РВ сержантом поліції ОСОБА_1 , за якої він отримав травму та захворювання, пов`язані з проходженням служби в поліції.

02.11.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності строком до 10.10.2022, причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Рішенням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 11.07.2022 №8/2 відмовлено ОСОБА_1 у встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п.2 ч.2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, з посиланням на те, що відповідно до ч.1 ст.4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 2 Закону №3551-ХІІ передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (надалі - Порядок №302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з абзацом третім пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Абзацом другим пункту 7 Положення №302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Таким чином, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.

Підставою для відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни слугували висновки відповідача про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статей 4, 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (під час воєнних дій), тому позивач не може вважатися інвалідом війни (особою з інвалідністю внаслідок війни).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551-ХІІ визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Зважаючи на наведене, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а одержана внаслідок проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (тут і далі також в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону №3551-XII; проходження строкової військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними у пунктах 1 та 2 частини другої статті 7 цього Закону.

Віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням "травма отримана з виконанням службових обов`язків" не є безпосередньо підставою для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки у відповідності до вимог та з підстав, визначених Законом №3551.

Оскільки травма, яку отримав позивач при проходженні служби в Національній поліції України та внаслідок якої встановлено інвалідність другої групи, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання йому статуту ветерана війни.

Висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За відсутності підстав для встановлення позивачу статусу ветерана війни у відповідача відсутні підстави для видачі позивачу посвідчення на підтвердження такого статусу.

Отже, оскаржуване рішення №8/2 від 11.07.2022, яким відмовлено позивачу у встановленні статусу інваліда війни є обґрунтованим, підстави для визнання його протиправним відсутні.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 КАС України,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.