Справа № 380/6881/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6881/20 пров. № А/857/5372/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Кузана Р.І.) у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівської міської ради про демонтаж самочинно влаштованої огорожі,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлену капітальну цегляну огорожу довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м. на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони вулиці Сполучної.=

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачами самовільно, без відповідного дозволу, влаштована капітальна цегляна огорожа довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0м на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони вулиці Сполучної. Листом Департаменту містобудування від 26.12.2019 №4-2403-2851 районній адміністрації скеровано акт обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 від 15.11.2019 для вжиття відповідних заходів. Із даного акту слідує, що громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самовільно зайняли та використовують земельну ділянку на АДРЕСА_1 . Із плану-схеми цього акту вбачається, що відповідачі встановили огорожу на червоній лінії. За результатами проведених заходів ЛКП «Сигнівка» складено протоколи від 04.05.2020 про адміністративне правопорушення, вчинене гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП. За результатами розгляду протоколів, адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанови про адміністративне правопорушення №119 від 02.06.2020 та №120 від 02.06.2020, якими на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі по 1020 грн. В подальшому позивачем видано Розпорядження №305 від 12.06.2020, яким рекомендовано відповідачам демонтувати капітальну цегляну огорожу з металевими воротами та хвірткою, влаштованою на земельній ділянці комунальної власності зі сторони АДРЕСА_2 . Проте, відповідачами самочинно встановлена огорожа демонтована не була, про що свідчать акти від 10.08.2020, складені ЛКП «Сигнівка». Вважає, що спірні правовідносини в цій сфері обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Позивачем до моменту звернення до суду з даним позовом було вжито усіх можливих заходів реагування на порушення вимог містобудівного законодавства, законодавства щодо благоустрою населених пунктів, як шляхом винесення відповідного розпорядження щодо рекомендації демонтувати самовільну огорожу, так і шляхом притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках будинку, за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності зареєстроване 26.02.2015 Також їм на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2015 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :008:0049 за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0375 гр.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_4 , право власності зареєстроване 22.10.2014. Крім цього, на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2014 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0254 га (кадастровий номер :05:008:0048), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 05.11.2019 №132 створено комісію з метою обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 ). Цією комісією 15.11.2019 складений акт обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 із зображенням схеми самочинно влаштованої огорожі.

Працівниками ЛКП «Сигнівка» 04.05.2020 складено відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП.

Постановами адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації ЛМР №119 та №120 від 02.06.2020 за порушення п. 20.1.24 та п. 20.1.31 Правил благоустрою м.Львова, ст. 152 КУпАП за самочинно влаштовану огорожу з металевими воротами та хвірткою на самовільно захопленій території об`єкта благоустрою м. Львова за адресою: АДРЕСА_3 та 10В ОСОБА_2 та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу по 1020 грн.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №305 від 12.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_5 » рекомендовано ОСОБА_1 , власниці будинку АДРЕСА_2 , в термін до 15.08.2020 демонтувати капітальну цегляну огорожу довжиною 2,2 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м, самочинно влаштовану на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони АДРЕСА_2 . Крім цього, рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , співвласникам будинків АДРЕСА_2 , в термін до 15.08.2020 демонтувати капітальну цегляну огорожу довжиною 4,0 м з металевими воротами та хвірткою довжиною 5,0 м, самочинно влаштовану на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони АДРЕСА_2 . При невиконанні гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 даного розпорядження, зобов`язано ЛКП «Сигнівка» в термін до 30.08.2020 підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи для звернення до суду про примусове демонтування огорожі.

Комісією ЛКП «Сигнівка» 10.08.2020 складено акти обстеження прибудинкової території будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , яким встановлено, що відповідачами не виконано Розпорядження №305 від 20.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_5 ».

Не погодившись із постановою адміністративної комісії №120 від 02.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова про її скасування та закриття провадження у справі. Відповідно до Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №462/7254/20 вказана постанова скасована, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2021 у справі № 462/6437/20 адміністративний позов ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови №119 від 02.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, пунктами 20.1.24, 20.1.31 правил благоустрою м. Львова задоволено, вказана постанова скасована, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2021 у справі №462/6437/20 залишено без змін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 №380/11532/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації ЛМР про скасування Розпорядження від 20.06.2020 №305 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі на АДРЕСА_5 » відмовлено. Суд у цій справі встановив, що оскаржуване розпорядження не порушує прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки позивачка не позбавлена права захистити свої права у випадку подання відповідачем, в порядку визначеним чинним законодавством, до суду позову про знесення самочинно збудованої огорожі, шляхом подання відповідних заперечень на позов.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №380/11532/20 залишено без змін.

Таким чином, оскільки відповідачі добровільно не виконали вимоги Розпорядження №305 від 20.06.2020 «Про демонтаж самочинно влаштованої огорожі по АДРЕСА_5 », на підставі передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою м. Львова, Ухвали №777 від 14.07.2016 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», «Положення про Залізничну районну адміністрацію ЛМР та її структури», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Розпорядженням №305 від 12.06.2020 позивач запропонував відповідачам добровільно здійснити демонтаж огорожі у визначений строк та зазначив, що невиконання розпорядження буде підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).

Вимога розпорядження №305 від 12.06.2020 демонтувати самочинно влаштовану цегляну огорожу з металевими воротами спрямована на її повне руйнування, а тому за правовими наслідками є рівнозначною до подальшої реалізації вимоги про знесення самочинного будівництва, яка передбачена частиною сьомою статті 376 ЦК України.

Для задоволення такої вимоги слід встановити наявність умов, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи, яка встановила таку огорожу від проведення перебудови.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини 7 статті 376 ЦК України необхідно встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється особа, яка встановила самочинну огорожу від такої перебудови, чи необхідно отримати особі відповідний дозвіл на спірну огорожу, хто саме встановив спірну огорожу та яким чином вона порушує права особи, яка звернулась із заявою до позивача, а також яким ознакам самочинного будівництва відповідає спірна огорожа. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, і коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особі до відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 справа №725/5630/15-ц зазначає, що юридичними фактами, які складають підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечать суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила будівництво від її проведення.

Згідно з пп. 1 п. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-VI, на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 7 червня 2017 № 406, затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (далі - Постанова № 406).

Пунктом 6 Постанови № 406 передбачено, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема парканів, не потребує оформлення документів, що дають право на їх зведення.

Законодавством визначено, що до будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, належить, зокрема, паркан (огорожа).

Відповідачами надано докази того, що будівництво належних їм житлових будинків та огорожі розпочато іншою особою, а саме ОСОБА_8 на підставі належно оформлених дозвільних документів.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2015 право власності на будівлю за адресою: П`ясецького 10В ОСОБА_2 і ОСОБА_3 набули в рівних частках 26.02.2015. Земельна ділянка для обслуговування даного будинку також набута 26.02.2015 згідно з договором купівлі-продажу від 26.02.2015 та зареєстрована в цей же день, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 набула земельну ділянку згідно з договором купівлі-продажу від 14.07.2014, а реєстрація права власності на будинок за ОСОБА_1 відбулась 22.10.2014.

Долученим представником ОСОБА_9 до матеріалів справи будівельним паспортом №50/2014 від, який подано ОСОБА_8 в Департамент містобудування Львівської міської ради та затверджений 04.06.2014, встановлені вимоги до забудови земельної ділянки. Зокрема, щодо типу огорожі вказано, що огорожа земельної ділянки повинна відповідати високим художньо-естетичним вимогам: висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72, але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною); нижня, цокольна частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м; верхня частина огорожі повинна бути прозорою. Коефіцієнт прозорості (відношення прозорих частин огорожі до суцільних частин огорожі)повинен бути більшим за 50 відсотків. Для влаштування огорожі необхідно використовувати природні та традиційні матеріали: камінь, облицювальну цеглу, бетон, дерево, а також металеві елементи - кований та прокатний матеріал, металеву сітку.

Згідно містобудівних обмежень та сервітутів користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 від 12.02.2014 №2401-3вих 241, які видані ОСОБА_8 , земельна ділянка розміщена поза межами червоних ліній вулиці. При цьому, землекористувач зобов`язаний забезпечувати доступ на ділянку відповідним інженерним службам міста для ремонту та обслуговування інженерних мереж.

Відтак, твердження позивача про самовільне встановлення відповідачами спірної огорожі в межах червоних ліній та наявність перешкод в обслуговуванні інженерних мереж спростовується поданими відповідачами доказами. Можливість знесення самочинного будівництва закон пов`язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням відповідного розпорядження.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №464/3864/15-а,від 15.11.2019р. у справі №462/5892/15-а, від 20.11.2019р. у справі №450/3297/14-а.

Разом з тим, позивач не надав доказів, що встановлення спірної огорожі суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб. Не надав також доказів відмови відповідачів у наданні доступу до земельної ділянки для обслуговування інженерних мереж. Натомість користування відповідачами спірною огорожею не є діями, які спрямовані на самовільне захоплення земельної ділянки та/чи створення перешкод у користуванні нею, а слугує єдиним входом до будинків відповідачів.

Апеляційний суд також враховує, що встановленні рішенням Залізничного районного суду від 09.02.2021 у справі №462/6437/20 та постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №462/6437/20 та від 11.05.2021 у справі №462/7254/20, якими скасовано постанови адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №119 та №120 від 02.06.2020 та закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно відповідачів.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року у справі №380/6881/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська