Справа № 679/514/23
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/19/2023
Справа № 679/514/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року

місто Нетішин Хмельницької області

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядовий поліції Закліцький Владислав Петрович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Волков С.В., звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначається, що постановою поліцейського Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядового поліції Закліцького В.П. від 23.04.2023 серії ЕАС № 6878899 на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до цієї постанови 23.04.2023 о 16:10 год. позивач, керуючи транспортним засобом та рухаючись біля будинку № 7 по просп. Незалежності м. Нетішин, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає цю постанову протиправною, необґрунтованою та прийнятою всупереч дійсним обставинам справи з огляду на наступне.

Так, поліцейський фактично не здійснював розгляд справи у встановленому законом порядку, а одразу перейшов до стадії складення оскаржуваної постанови, чим порушив право ОСОБА_1 на надання доказів, заявлення клопотань, право скористатися правовою допомогою адвоката. З огляду на це постанова була винесена з грубим порушенням встановленого законом порядку та з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, із системного аналізу п.п. 8.7.3, 8.10, 8.11 та 16.8 ПДР України вбачається, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух, однак на нього дозволяється їхати у разі, якщо водій завершує маневр чи може створити аварійну обстановку екстреним гальмуванням.

Проїжджаючи регульований пішохідний перехід по просп. Незалежності навпроти будівлі № 7 та рухаючись зі швидкістю орієнтовно 30 км/год, жовтий сигнал світлофора увімкнувся, коли ОСОБА_1 вже був на дорожній розмітці 1.12 (стоп-лінія) ПДР, тому, з урахуванням дорожньої обстановки, ОСОБА_1 не зміг би зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.2 (стоп-лінія) ПДР, не застосовуючи екстрене гальмування, що створило б аварійну ситуацію, тому продовжив рух далі на жовте світло світлофора, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, а отже дії позивача відповідали вимогам ПДР України.

В оскаржуваній постанові не зазначено, що правопорушення зафіксоване за допомогою технічних засобів, які мають функцію відеозапису, що вказує на відсутність належних доказів та свідчить про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України, що, у свою чергу, свідчить про недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водночас візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивач просив: 1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача серії ЕАС № 6878899 від 23.04.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення; 2) стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Хмельницькій області понесені позивачем судові витрати.

05.05.2023 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також судом був залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, поліцейський Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядовий поліції Закліцький В.П. (а.с. 15-16).

17.05.2022 від представника співвідповідача ГУНП в Хмельницькій області Гладкоскок С.В. надійшов відзив на позов, в якому остання зазначає, що підтвердженням вчинення адміністративного проступку ОСОБА_1 є відеофіксація з місця вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що позивач під час керування автомобілем «Volkswagen Passat» із реєстраційним номером НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора. Представник відповідача вважає, що позивач мав час для зупинки свого транспортного засобу відповідно до вимог ПДР України, але не зробив цього, здійснивши проїзд регульованого пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух. Так, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення. Миготливий зелений сигнал світлофора працює, як правило, три-чотири секунди і не забороняє рух транспортних засобів. Проте, побачивши такий сигнал, водієві краще зупинитися перед регульованим пішохідним переходом, інакше він ризикує опинитися на ньому під час ввімкнення жовтого світла, що забороняє рух транспортних засобів. Разом із цим позивач здійснив проїзд на жовтий сигнал світлофора, не зупинивши свій автомобіль у місці, визначеному п. 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (ґ) ПДР України. Зокрема із наданого відеозапису вбачається, що з моменту, коли загорівся забороняючий жовтий сигнал світлофора і до моменту, коли автомобіль позивача опинився на перехресті в положенні, що заважало б іншим учасникам дорожнього руху чи створювало би для них небезпеку, мав місце відрізок дороги, що за умови руху транспортного позивача зі швидкістю 30 км/год (як зазначив сам позивач) надавав можливість позивачу виконати вимоги ПДР, зупинившись перед пішохідним переходом. Із наведених у позові пояснень позивача щодо обґрунтування його дій неможливо встановити, чому в даному випадку ОСОБА_1 посилається саме на екстрене гальмування за умови невеликої швидкості, сприятливих погодних умов та відсутності небезпечних дій з боку інших учасників дорожнього руху. У той же час водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, швидкістю та зупинитися. Відтак, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що рух на нерегульованому пішохідному переході він починав на миготливий зелений та про те, що перехрестя він проїхав на жовтий сигнал світлофора, чим уникнув створення небезпеки дорожнього руху для інших, а отже не здійснив порушення ПДР. Працівником поліції ОСОБА_2 були вчинені всі необхідні дії, передбачені нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію». Таким чином, оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню (а.с. 22-24).

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від останніх не надійшло.

Розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАС № 6878899 від 23.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_1 23.04.2023 о 16:19 год., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (ґ) ПДР України порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого поліцейським Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядовим поліції Закліцьким Владиславом Петровичем була винесена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 10).

Як зазначається у п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення інкримінованого йому правопорушення, стверджуючи, що будь-яких доказів його вчинення відповідачем не надано, а проїзд ним світлофора на увімкнений жовтий сигнал обумовлений тим, що коли цей сигнал увімкнувся, позивач вже був на дорожній розмітці 1.12 (стоп-лінія) ПДР, тому, з урахуванням дорожньої обстановки, ОСОБА_1 не зміг би зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.2 (стоп-лінія) ПДР, не застосовуючи екстрене гальмування, що створило б аварійну ситуацію, тому продовжив рух далі на жовте світло світлофора, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, а отже його дії узгоджувалися із положеннями п.п. 8.10, 8.11 ПДР України.

Так, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п. 8.10 ПДР України).

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 8.11 ПДР України).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача Гладкоскок С.В. на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України надала суду DVD-R диск із відеозаписами із місця вчинення правопорушення (а.с. 26), на якому, як зазначається у відзиві представника, зафіксовано, що позивач під час керування автомобілем «Volkswagen Passat» із реєстраційним номером НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора. Проте із досліджених на диску відеозаписів вбачається, що вони не мають жодного стосунки до події правопорушення, за вчинення якого був притягнутий до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Так, у файлі із назвою «IMG_5977» міститься відеозапис, на якому зафіксовано проїзд світлофору о 16:11 год. автомобілем марки «Toyota» тобто, час правопорушення та марка автомобіля не збігаються з тими, що зазначені в оскаржуваній позивачем постанові. У файлах під назвами «VID21F (1)» та «VID22F (1)» містяться відеозаписи спілкування поліцейських з водієм автомобіля марки «Ford» 16.04.2023 у період часу о 18:12 год. по 18:20 год. тобто, марка автомобіля і час, знову ж таки, не збігаються, а предмет розмови не має відношення до порушення, яке було інкриміноване ОСОБА_1 . Таким чином, відповідні відеозаписи суд визнає неналежними доказами.

Більше того, в оскаржуваній постанові серії ЕАС № 6878899 від 23.04.2023 відсутні будь-які відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, та взагалі відсутні відомості про те, що такий відеозапис здійснювався.

Отже, диск із відеозаписами, наданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а, а також від 24.01.2019 у справах № 428/2769/17 та № 592/5576/17, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд також вважає неспроможними наведені представником відповідача у відзиві на позов посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 751/5437/17, позаяк висновок суду у зазначеній справі спирався на досліджений судами відеозапис правопорушення, а оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності містила посилання на технічний запис, за допомогою якого був здійснений такий відеозапис.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 3 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України у повній мірі не підтверджені.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, крім іншого, заявляти клопотання та при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, після оголошення того, яка справа підлягає розгляду та хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Будь-яких доказів щодо спростування допущення поліцейським ОСОБА_2 зазначених у позовній заяві порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем надано не було (відеозапису з нагрудної камери тощо), а тому суду не залишається нічого іншого, крім як констатувати, що відповідні порушення з боку поліцейського мали місце.

У той же час постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Процедура розгляду справи на місці вчинення правопорушення має відповідати загальним положенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначеного ст. 279 КУпАП, під час якого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у повному обсязі наділена правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема має право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права заявляти клопотання та користуватися правовою допомогою є грубим порушенням права на захист такої особи, яке закріплене положеннями ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що є окремою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваної постанови, а також була грубо порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого на позивача було накладене адміністративне стягнення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача закриттю, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач 26.04.2023 уклав з адвокатом Волковим С.В. договір про надання правничої допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером серії ВК № 1081833 від 28.04.2023. Крім іншого, у п. 4.1 цього договору зазначається, що вартість правничої допомоги становить 1000 грн (а.с. 7, 11-12).

Із акту приймання-передачі правничої допомоги від 30.06.2023 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Волковим С.В., у розмірі 1000 грн, сплата яких підтверджується квитанцією від 30.06.2023 (а.с. 30).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката з огляду на положення ч. 5 ст. 134 КАС України суд вважає співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки вони відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Також судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 11064 від 28.04.2023, наявною в матеріалах справи (а.с. 1).

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, яке є відповідачем у справі і посадовою особою якого була винесена оспорювана позивачем постанова, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн, а всього судові витрати у розмірі 1536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72-77, 79, 132, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядовий поліції Закліцький Владислав Петрович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядового поліції Закліцького Владислава Петровича серії ЕАС № 6878899 від 23.04.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, а відповідну справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1536,80 грн (однієї тисячі п`ятисот тридцяти шести гривень вісімдесяти копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів із дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Волков Сергій Вікторович (адреса для листування: Хмельницька область, м. Нетішин, а/с 206).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (ідентифікаційний код 40108824; місцезнаходження: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7).

Представник відповідача: Гладкоскок Світлана Вікторівна (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця роботи: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7).

Третя особа: поліцейський Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Нетішин) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рядовий поліції Закліцький Владислав Петрович (адреса місця роботи: Хмельницька область, Шепетівський район, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 4).

Суддя І.Г. Безкровний