Справа № 160/8232/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 червня 2023 року Справа №160/8232/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним встановлені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обмеження пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпро петровській області зняти обмеження з пенсії ОСОБА_1 при її перерахунку з 01 грудня 2019 року та перерахувати пенсію із вказаної дати без обмеження її максимального розміру.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 року було повністю задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 року за вислугу років на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оформленої Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області від 06.05.2021 року за №33/24/С-33, без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум; стягнено на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Судове рішення набрало законної сили 21.11.2022 року та 21.11.2022 року по адміністративній справі були видані виконавчі листи.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 року.

За наслідками апеляційного розгляду Третім апеляційним адміністративним судом винесена ухвала від 27.01.2023 року, якою апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 року в адміністративній справі №160/8232/22 - повернути апелянту.

23.06.2023 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 160/8232/22, з урахуванням зазначених позивачем підстав.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати пояснення до звіту стосовно нарахування ОСОБА_1 :

- щомісячної доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;

- індексації пенсії з 01 березня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»;

- індексації пенсії з 01 березня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати пояснення до звіту стосовно умисного заниження заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2023 ролку та привести розрахунок у відповідність із рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року по справі №160/8232/22.

В обґрунтування своєї заяви представник позивача зазначив, що на теперішній час рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/8232/22 від 19.10.2022 року не виконано.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи позивача, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз вищевикладеного вказує, що наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Цей принцип знайшов подальше закріплення і у нормах КАС України, зокрема, у ст. 14 КАС України, в якій зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 03.01.2003 року, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах, яке неможливе без виконання судового рішення в різних видах судочинства.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, у п. 40 зазначається, що, зокрема, право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернення до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду у цій справі в порядку виконання приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

При цьому, у розділі Х цього Закону визначений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Зокрема, у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тому, позивач наділений правом звернення до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду, а у випадку, якщо заявник не погоджується з бездіяльністю державного виконавця, він не позбавлений права оскаржувати таку бездіяльність в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Суд також зазначає, про те що виходячи зі змісту заяви позивача про встановлення судового контролю слідує, що дана заява містить вимоги нової позовної заяви, а для пред`явлення позову до суду передбачений інший порядок звернення.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановленого певного порядку примусового виконання судового рішення відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», та оскарження дій або бездіяльності державного виконавця, а також з огляду на те, що заявником не наведено та не надано суду доказів ухилення відповідачем від виконання судового рішення та вчинення перешкод у його виконанні, а у суду відсутні підстави вважати, що таке рішення не буде виконано, тому, заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені ст. 295 КАС України.

Текст ухвали складений 30.06.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька