Справа № 160/14449/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не забезпеченням надання законної можливості проходження Військово-лікарської комісії з метою встановлення непридатності до військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 забезпечити наданням законної можливості проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з метою встановлення непридатності до військової служби, видати позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією та пакет інших необхідних документів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 12.03.2022 р. він був мобілізований на військову службу через ІНФОРМАЦІЯ_4 до лав Збройних сил України на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і був зарахований до 2-го батальйону 5-ої роти 2-го взводу ВЧ НОМЕР_1 . Як стверджує позивач, у період з 22.03.2022 р. по 28.06.2022 р. він перебував в зоні активних бойових дій, після чого в нього погіршився стан здоров`я, а саме: з`явився сильний панічний страх від повітряних обстрілів, сильні головні болі, закладеність вух, головокружіння, тремтіння ніг та рук, безсоння, постійні душевні тривоги, страшні сновидіння, паніка від гучних звуків, дезорієнтація у просторі, втрата усвідомлення оточуючого середовища, навколишнього середовища та умов свого існування. У період з 28.06.2022 р. по 14.08.2022 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні і після виписки був знову направлений в зону активних бойових дій. Проте за станом свого здоров`я він не може виконувати бойові завдання, що, на думку позивача, унеможливлює подальше проходження позивачем військової служби в зонах активних бойових дій. ОСОБА_1 стверджує, що стан його хвороби прогресує, загострюється, у зв`язку з чим позивач може ненароком учинити будь-яку небезпечну чи аварійну ситуацію не зі своєї вини, що може призвести навіть до жертв і небажаних наслідків. Позивач зазначив, що він звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортами від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення ВЛК по стану його здоров`я та щодо надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження, однак вказівок щодо виконання вказаних рапортів не було й ці рапорти не прийнято і повністю проігноровано. Позивач зазначив, що його рапорти командування ВЧ НОМЕР_1 відмовилося приймати, але оскільки позивач знаходиться в зоні активних бойових дій та у нього відсутній зв`язок, електроенергія, він не мав можливості особисто звернутися до комендатури військової частини, тому звернувся до юридичної правової допомоги. ОСОБА_1 вважає, що його потрібно забезпечити наданням законної можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення непридатності до військової служби, видати позивачу у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією та пакет інших необхідних документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
На виконання вищезазначеної ухвали суду позивач виправив відповідні недоліки згідно заяви від 26.09.2022 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судом здійснено поштове направлення ухвали суду від 29.09.2022 р. про відкриття провадження на зазначену у позовній заяві ОСОБА_1 адресу відповідача.
На адресу суду відділенням поштового зв`язку Укрпошти було повернуто конверт із відміткою "Тимчасово немає приймання у даному напрямку або закрите ВПЗ".
Суд також направляв вищезазначену ухвалу від 29.09.2022 р. на вказану у позовній заяві електронну адресу відповідача, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Так, на адресу суду надійшов звіт про надсилання електронного документа, в якому зазначено, що для листування з ВЧ НОМЕР_1 ця електронна адреса не використовується.
Враховуючи наведене, у відповідності до ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою від 19.10.2022 р. залишив позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - без руху.
Цією ж ухвалою суд встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з моменту отримання даної ухвали, шляхом надання: нової редакції позовної заяви із зазначенням вірної адреси місцезнаходження відповідача, а також адреси електронної пошти або офіційної електронної адреси; доказів направлення нової редакції позовної заяви відповідачу або копії нової редакції позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.
До суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 р. суд задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви, та ухвалив продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом надання: нової редакції позовної заяви із зазначенням вірної адреси місцезнаходження відповідача, а також адреси електронної пошти або офіційної електронної адреси; доказів направлення нової редакції позовної заяви відповідачу або копії нової редакції позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 р. клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів та продовження строку на усунення недоліків позовної заяви задоволено та ухвалено витребувати від Міністерства оборони України інформацію щодо адреси знаходження (адреси для листування), засобів зв`язку, адреси електронної пошти або офіційної електронної адреси Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 р. у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України вчинити певні дії - відмовлено.
05.04.2023 р. суд втретє направив до Міністерства оборони України копію ухвали суду від 16.11.2022 р.
20.04.2023 р. судом отримано доказ вручення Міністерству оборони України 12.04.2023 р. ухвали суду від 16.11.2022 р.
03.05.2023 р. до суду надійшов від ВЧ НОМЕР_1 лист, в якому щодо результатів опрацювання матеріалів адміністративного позову стосовно направлення на ВЛК військовослужбовця НОМЕР_1 ОСОБА_1 зазначено, що медичною службою ВЧ НОМЕР_1 вживається всіх необхідних заходів щодо здійснення належного медичного забезпечення військовослужбовців, в тому числі скерування на ВЛК встановленим порядком згідно чинного законодавства.
Також у цьому листі зазначено, що солдат ОСОБА_1 , навідник 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону 53 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, який самовільно залишив військову частину 07.09.2022 р. (дезертирував), увільнено від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 02.03.2023 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №62-РС від 31.03.2023 р., у зв`язку з чим, як стверджує відповідач, скерувати його на ВЛК за направленням командира ВЧ НОМЕР_1 станом на 25.04.2023 р. неможливо.
До вищевказаного листа відповідача був долучений конверт з адресою ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд направив на відповідну адресу копію ухвали суду про відкриття провадження по справі від 29.09.2022 р. разом з примірником позовної заяви з додатками.
06.06.2023 р. судом отримано доказ вручення відповідачу повторно направленої ухвали суду від 29.09.2022 р. та позовної заяви з додатками.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 р. відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвала суду від 29.09.2022 р. отримана відповідачем 01.06.2023 р. разом із позовною заявою з додатками, про що свідчить відповідна розписка про вручення.

Станом на 30.06.2023 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення), від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Пояснень, заяв або клопотань по суті спору від ВЧ НОМЕР_1 до суду також не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, відповідач правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву ВЧ НОМЕР_1 до суду не зверталася.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 12.03.2022 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) був мобілізований на військову службу через ІНФОРМАЦІЯ_4 до лав Збройних сил України на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та був зарахований до 2-го батальйону 5-ої роти 2-го взводу військової частини НОМЕР_1 .

У позовній заяві зазначено, що у період з 22.03.2022 р. по 28.06.2022 р. позивач перебував в зоні активних бойових дій, після чого його стан здоров`я погіршився, а саме: з`явився сильний панічний страх від повітряних обстрілів, сильні головні болі, закладеність вух, головокружіння, тремтіння ніг та рук, безсоння, постійні душевні тривоги, страшні сновидіння, паніка від гучних звуків, дезорієнтація у просторі, втрачає усвідомлення оточуючого середовища, навколишнього середовища та умов свого існування.

У період з 28.06.2022 р. по 14.08.2022 р. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та після виписки був знову направлений в зону активних бойових дій.

Позивач стверджує, що за станом свого здоров`я він не може виконувати бойові завдання, що унеможливлює подальше проходження позивачем військової служби в зонах активних бойових дій.

Надалі у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортами від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) по стану його здоров`я та щодо надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження, однак вказівок щодо виконання вказаних рапортів не було й ці рапорти не прийнято і повністю проігноровано.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача стосовно не забезпечення надання йому законної можливості проходження ВЛК з метою встановлення непридатності до військової служби, наданням позивачу у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК; службової характеристики для проведення медичного огляду ВЛК та пакету інших необхідних документів та звільнення з військової служби за станом здоров`я, у зв`язку з чим ОСОБА_1 з метою захисту власних прав та інтересів звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 р., №259/2022 від 18.04.2022 р., №341/2022 від 17.05.2022 р., №573/2022 від 12.08.2022 р., №757/2022 від 07.11.2022 р., №58/2023 від 06.02.2023 р., строк дії воєнного часу продовжувався.

Указом Президента України «Про Загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 р. оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р.(далі - Закон №2232-ХІІ).

За змістом положень частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 2 Закону України №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 6 статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону № 2232-XII).

В частині 7 статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною 9 статті 1 №2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно із приписами частини 13 статті 2 Закону №2232-ХІІ, громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону №2232-ХІІ, за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Приписами підпункту «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до приписів частини 10 статті 1 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 р. затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 р. за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України, учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерелами електромагнітних полів, лазерного випромінювання, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема: військовослужбовців до військової служби.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

З огляду на вищевказані положення, направлення на медичний огляд як військовослужбовця, який на момент виникнення спірних правовідносин проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , мало проводитися командиром такої військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-XIV від 24.03.1999 р.

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-XIV від 24.03.1999 р., про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України №124 від 07.04.2017 р., рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Суд звертає увагу, що на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями, як-то реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Як зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 та не спростовано відповідачем, позивач звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортами від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) по стану його здоров`я та щодо надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження, однак вказівок щодо виконання вказаних рапортів не було й ці рапорти не прийнято і повністю проігноровано.

Позивач стверджує, що його рапорти від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. командуванням ВЧ НОМЕР_1 не були прийняті та розглянуті, відповідь на вказані рапорти позивача ВЧ НОМЕР_1 не надано.

Відповідачем наведені вище доводи не спростовано й доказів протилежного до суду не надано.

Враховуючи наведене, допущена з боку відповідача бездіяльність стала підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду.

Стосовно обраного позивачем способу захисту власних прав та інтересів суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС судочинства України..

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Так, відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.

Таким чином, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому, суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Разом з тим, ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд зобов`язати відповідача забезпечити позивача наданням законної можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення непридатності до військової служби, видати позивачу у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією та пакет інших необхідних документів.

Таким чином, позивач фактично просить суд втрутитися в компетенцію відповідача та зобов`язати останнього прийняти позитивне рішення щодо питань, викладених в рапортах позивача від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р., що в свою чергу суперечить основним засадам адміністративного судочинства, що викладені в ст. 2 КАС України.

Відповідно до частини 1статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що вищезазначені рапорти ОСОБА_1 відповідачем не розглянуті, а суд не може підміняти собою уповноважений на виконання відповідних функцій орган (зокрема, в межах цього спору - командира ВЧ НОМЕР_1 ), суд дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття до розгляду рапортів ОСОБА_1 від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії по стану здоров`я ОСОБА_1 , надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії по стану здоров`я ОСОБА_1 , надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження, та прийняти мотивоване рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, бездіяльність якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності допущеної ним бездіяльності у вигляді не прийняття до розгляду рапортів ОСОБА_1 від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії по стану здоров`я ОСОБА_1 , надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач є звільненим від сплати судового збору до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати останнім понесені не були, отже, підстави для розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 159, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття до розгляду рапортів ОСОБА_1 від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії по стану здоров`я ОСОБА_1 , надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 14.08.2022 р., від 22.08.2022 р., від 30.08.2022 р. стосовно проведення військово-лікарської комісії по стану здоров`я ОСОБА_1 , надання позивачу часу для реабілітації та повного медичного обстеження, та прийняти мотивоване рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса