Справа № 420/4830/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4830/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області (надалі - відповідач) в якому позивач просив:

- стягнути з Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2021 року по 28.11.2022 року у розмірі 358 375,68 грн.;

- стягнути з Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є сільським головою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області. 27.05.2021 року Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області на сьомій сесії прийняла рішення №199-VІІІ «Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови». Непогоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом. Рішенням суду від 26.08.2022 року по справі №420/9107/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови та поновленно ОСОБА_1 повноваження Кубейського сільського голови з 27 травня 2021 року. На виконання рішення суду тимчасовим виконуючим обов`язки голови Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_2 прийнято розпорядження від 28.11.2022 року №333-К про поновлення повноважень ОСОБА_1 . Отже, рішенням суду від 26.08.2022 року визнано незаконним та скасовано підставу відсторонення від виконання обов`язків ОСОБА_1 та поновлено його повноваження як Кубейського сільського голови з 27.05.2021 року. Однак в період з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року позивач не отримував заробітну плату, що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 14.03.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/4830/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві наполягає на стягненні з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Проте, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року у справі №420/9107/21 було серед іншого відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Кубейської сільської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу оскільки, позивача звільнено не було, а відповідно підстави для поновлення його на посаді та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Також у відзиві представник відповідача зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом.

Суд ухвалою від 05.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточнену позовну заяву з наданням правового обґрунтування наявності у позивача права на отримання середнього заробітку при відстороненні від займаної посади та визначенням предмету та підстав позову.

До канцелярії суду від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 05.04.2023 року та уточнена позовна заява.

Ухвалою від 19.04.2023 року суд продовжив розгляд справи № 420/4830/23 за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою від 20.04.2023 року суд ухвалив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - проводити в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 24.05.2023 року.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позивача не було звільнено з займаної посади голови Кубейської сільської ради, натомість останнього було відстороненно від займаної посади, що жодним чинном не порушило право на оплату праці та не створило правових наслідків у вигляді виникнення у позивача права на звернення до суду з відповідним позовом.

В судове засідання призначене на 24.05.2023 року з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 24.05.2023 року не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 24.05.2023 року відклав підготовче засідання на 21.06.2023 року.

В судове засідання призначене на 21.06.2023 року представники учасників справи не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином та завчасно.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 21.06.2023 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, та продовжив розгляд справи № 420/4830/23 по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є сільським головою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області.

27.05.2021 року Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області на сьомій сесії прийняла рішення №199-VІІІ «Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови».

Непогоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі №420/9107/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасувати рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови;

- поновлено ОСОБА_1 повноваження Кубейського сільського голови з 27 травня 2021 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року залишено без змін.

28.11.2022 року на виконання рішення суду по справі № 420/9107/21 тимчасовим виконуючим обов`язки голови Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_2 прийнято розпорядження №333-К про поновлення повноважень ОСОБА_1 .

Однак, в період з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року ОСОБА_1 не отримував заробітну плату, що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до от. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Правомірність рішення про відсторонення можна оскаржити до суду.

Судом встановлено, що 27.05.2021 року Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області на сьомій сесії прийняла рішення №199-VІІІ «Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови».

Непогоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі №420/9107/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасувати рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови;

- поновлено ОСОБА_1 повноваження Кубейського сільського голови з 27 травня 2021 року.

В рішенні від 26.08.2022 року по справі №420/9107/21 суд дійшов висновку, що відповідачем допущені грубі порушення щодо способу прийняття оскаржуваного рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII «Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови».

Крім того, суд дійшов висновку, що згідно зі змістом рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII «Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови» та запису № 28 трудової книжки позивача, внесеного на підставі цього рішення, зазначеним рішенням відповідач вирішив, зокрема: достроково припинити повноваження та відсторонити від виконання обов`язків Кубейського сільського голови ОСОБА_1 .

Отже, оскаржуваним рішенням позивача не звільнено, а відсторонено від виконання обов`язків Кубейського сільського голови ОСОБА_1 .

Відтак, позивач в даному випадку був відсторонений від виконання посадових обов`язків з моменту прийняття рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови до моменту поновлення ОСОБА_1 повноваження Кубейського сільського голови, та заробітна плата йому не нараховувалась.

Внаслідок протиправного прийняття рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови позивача було позбавлено права на отримання заробітної плати, що вказує на порушення статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

Відповідно до змісту ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не частини невиплаченої заробітної плати.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18.

Таким чином, за період з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року року мав місце вимушений прогул позивача, адже він був позбавлений можливості працювати, внаслідок прийняття відповідачем рішення сьомої сесії восьмого скликання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 27 травня 2021 року № 199VIII Про висловлення недовіри Кубейському сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення повноважень Кубейського сільського голови, який, у свою чергу прийнятий за відсутності правових підстав для його прийняття, що було встановлено Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі №420/9107/21.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №712/3841/17 від 21.08.2019 року, роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на вищевикладене, в разі визнання відсторонення працівника без збереження заробітної плати від виконання обов`язків держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже, ОСОБА_1 був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Відтак, мав місце вимушений прогул не з вини працівника, а отже останній має право на стягнення з роботодавця, який прийняв протиправний та незаконний розпорядчий акт про його відсторонення середнього заробітку за час такого прогулу.

Судом встановлено, що з моменту незаконного відсторонення від виконання обов`язків, тобто з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року ОСОБА_1 не отримував заробітну плату.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що ці вимоги були предметом розгляду у справі №420/9107/21, оскільки предметом цього позову є стягнення з Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення від виконання обов`язків Кубейського сільського голови з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року в загальній сумі 358 375 грн 68 коп та стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 грн., а в справі №420/9107/21 предметом позову було стягнення з Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Частиною другою статті 233 КЗпП України ( в редакції чинній на час відсторонення позивача від посади) визначено виняток із загальних строків для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівника: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду, з`ясовуючи питання про те, чи можна вважати середній заробіток за час вимушеного прогулу складовою заробітної плати та чи поширюється на вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу положення частини першої статті 233 КЗпП України про тримісячний строк звернення до суду, дійшла таких правових висновків.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, не отриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає про те, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Позовні вимоги стосуються стягнення належної йому заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.08.2022 року у справі № 560/7496/20 від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року.

Правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядка № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядка № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (абз.3 п.4 Порядку №100).

Суд зауважує, що витребував у відповідача належну довідку з зазначенням середньоденної заробітної плати позивача. Однак, відповідач впродовж судового розгляду не надав суду витребувану довідку.

В матеріалах справи наявна довідка (а.с.58), в якій не зазначено кількість відпрацьованих днів позивача.

Так суд встановив, що двома місяцями, що передували місяцю звільнення є березень 2021 року та квітень 2021 року, заробітна плата позивача за березень 2021 року складає 16936,36 грн, а за квітень 2021 року 20700,00 грн.

Позивач зазначив, що в березні відпрацював 18 дні, а у квітні 22 робочі дні.

Таким чином середньоденний заробіток позивача становить 940,90 грн. (16936,36+20700,00 =37636,36)/40 (робочих днів).

Кільсть днів робочих за період з 27.05.2021 року по 28.11.2022 року становить 385 днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 385 днів х 940,90 грн 362 246,5 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання позивача, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2021 року по 28.11.2022 року у розмірі 362 246,5 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.06.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва