Справа № 160/2919/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2023 року Справа № 160/2919/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савченка А.В.
при секретарі судового засідання Казаковій Л.А.
розглянувши у судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
15 лютого 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути його заяву від 19.12.2022 р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р.; до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 31.12.2011 р по 31.12.2011 р., з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р., з 01.05.2018 р. по 31.05.2018 р., з 25.10.2019 р. по 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р. по 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р. по 30.04.2020 р., з 29.07.2020 р. по 31.07.2020 р.; до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р. та з 01.07.2015 р. по 30.04.2018 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 р. клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору в адміністративній справі №160/2919/23 було задоволено та звільнено останнього від сплати судового збору в адміністративній справі №160/2919/23. Прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2919/23, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
08 березня 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ у Вінницькій області, в якому останній пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 19.12.2022 р. позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пільгової пенсії за віком по Списку № 1. Так, за результатами розгляду документів відповідачем-2 до страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р., оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу періоду отримання матеріальної допомоги. Відповідач-2 звертає увагу, що допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю не тотожні поняття. Відповідно до п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції чинній на отримання позивачем допомоги) безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний дохід на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Окрім того, до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р., та з 01.07.2015 р. по 30.04.2018 р., оскільки за вказані періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків. Також до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 31.12.2011 року по 31.12.2011 рік, з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р., з 01.05.2018 р. по 31.05.2018 р., з 25.10.2019 р. по 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р. по 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р. по 30.04.2020 р., з 29.07.2020 р. по 31.07.2020 р., оскільки в реєстрі застрахованих осіб інформація про спеціальний стаж за вказані періоди відсутнє. Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 склав 23 роки 5 місяців 10 днів. Стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1-8 років 6 місяців 4 дні (за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Таким чином, Головне управління прийняло законне та обгрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки йому недостатньо ні загального страхового, ні пільгового стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 р. розгляд справи за вказаною позовною заявою вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.06.2023 р. о 14:20 год.
30 травня 2023 року та 01 червня 2023 року від Головного управління ПФУ у Вінницькій області надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
В підготовче судове засідання 01.06.2023 р. з`явився позивач.
Представник відповідача-1 в підготовче судове засідання 01.06.2023 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу №160/2919/23 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 20.06.2023 р. о 13:00 год.
08 червня 2023 року від Головного управління ПФУ у Вінницькій області надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
В судове засідання 20.06.2023 р. з`явився позивач.
Представник відповідача-1 в судове засідання 20.06.2023 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.12.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального страхового та пільгового стажу, а саме: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 .
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Крім того, у вищезазначеному рішенні також зазначено, що страховий стаж особи становить 23 роки 5 місяців 10 днів, стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 - 1 місяць, в загальному, стаж роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, - 8 років 6 місяців 4 дня. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р., згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки зарахування його до страхового стажу не передбачено законодавством; до стажу на підземних роботах - не зараховано періоди: 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р.; 01.10.2021 р. - 31.12.2021 р.; 01.02.2022 р. - 28.02.2022 р., оскільки за вказані місяці в індивідуальних відомостях про застраховану особу наявна позначка про сплату страхових внесків - «ні» (тобто, страхові внески не сплачено); 01.07.2015 р. 30.04.2018 р., 01.03.2022 р. - 30.11.2022 р. відсутня інформація про нараховану заробітну плату за роботу в ці періоди; 31.12.2011 р. -31.12.2011 р., 01.06.2015 р. - 30.06.2015 р., 01.05.2018 р.- 31.05.2018 р., 25.10.2019 р.- 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р.- 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р.- 30.04.2020 р., 29.07.2020 р.- 31.07.2020 р., 01.01.2022р.- 11.1.2022 р. так, як в відомостях про спеціальний стаж дані періоди відсутні.
Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 , згідно записів № 15-20, згідно якої останній у спірні періоди працював на таких посадах:
Докучаєвський центр зайнятості:
- 06.12.2000 р. - призначена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.б п.1 ст.26 ЗУПро зайнятість населення (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 06.12.2000 р. - відкладена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п. а п.2 ст.30 Закону (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 23.02.2001 р. - відновлена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.б п.1 ст.26 ЗУПро зайнятість населення (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 19.11.2001 р. - припинена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.12 п.1 ст.31 Закону (наказ №222 від 20.11.2001 р.).
-20.11.2001 р. - призначена виплата матеріальної допомоги згідно п.1 ст. 28 Закону (наказ №229 від 29.11.2001 р.)
- 18.05.2002 р. - припинена виплата матеріальної допомоги згідно п.п.12 п.1 ст.31 Закона України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (наказ №93 від 20.05.2002 р.)
Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 , згідно записів № 21-22, якої останній у спірні періоди працював на таких посадах:
ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» Міністерства вугільної промисловості України
- 15.02.2010 р. прийнятий електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті (наказ №30п від 15.06.2010 р.);
- 01.11.2020 р. - переведено електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ №188-к від 29.10.2020 р.).
Незгода позивача з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Згідно з ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Розділу XIV-1 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;
- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;
- з 1 квітня 2019 року по ЗІ березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;
- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;
- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. N637.
Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Щодо доводів відповідача про зарахування до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р., згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки зарахування його до страхового стажу не передбачено законодавством, суд зазначає таке.
Статтею 25 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (чинного на час призначення позивачу матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.
З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , згідно записів № 15-20 якої:
- 06.12.2000 р. - призначена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.б п.1 ст.26 ЗУПро зайнятість населення (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 06.12.2000 р. - відкладена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п. а п.2 ст.30 Закону (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 23.02.2001 р. - відновлена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.б п.1 ст.26 ЗУПро зайнятість населення (наказ №229 від 06.12.2000 р.);
- 19.11.2001 р. - припинена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п.12 п.1 ст.31 Закону (наказ №222 від 20.11.2001 р.).
-20.11.2001 р. - призначена виплата матеріальної допомоги згідно п.1 ст. 28 Закону (наказ №229 від 29.11.2001 р.)
- 18.05.2002 р. - припинена виплата матеріальної допомоги згідно п.п.12 п.1 ст.31 Закона України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (наказ №93 від 20.05.2002 р.).
Згідно пункту а частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин - від 02.03.2000) передбачено такі види забезпечення за цим Законом:
- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;
- допомога по частковому безробіттю;
- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;
- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;
- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Стаття 28 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" в редакції від 02.03.2000 року передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналогічні положення містить стаття 31 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції від 17.12.1999) - безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Крім того, відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
Аналізуючи вищенаведені положення, суд приходить до висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а, отже, дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу роботи позивача періоду з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р. є протиправними.
Аналогічну позицію було висловлено Верховний Суд у постанові від 20.04.2022 р. у справі № 638/7217/16-а.
Необхідність включення до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю відповідатиме принципу верховенства права. На думку суду, відсутність в абзаці третьому частини першої статті 24 Закону №1058-IV положень щодо включення до страхового стажу матеріальної допомоги по безробіттю обумовлено наступними змінами в законодавстві. Воднораз, оскільки на час виплати позивачу матеріальної допомоги по безробіттю нормою статті 4 Закону №803-ХІІ держава гарантувала включення до трудового стажу цього періоду, то з урахуванням абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV його слід зарахувати до страхового стажу.
Також відповідачем-2 було повідомлено позивачеві про неможливість зарахування до його стажу на підземних роботах період 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р.; 01.10.2021 р. - 31.12.2021 р.; 01.02.2022 р. - 28.02.2022 р., оскільки за вказані місяці в індивідуальних відомостях про застраховану особу наявна позначка про сплату страхових внесків - «ні» (тобто, страхові внески не сплачено); 01.07.2015 р. 30.04.2018 р., 01.03.2022 р. -30.11.2022 р. відсутня інформація про нараховану заробітну плату за роботу в дані періоди; 31.12.2011 р. - 31.12.2011 р., 01.06.2015 р. - 30.06.2015 р., 01.05.2018 р.- 31.05.2018 р., 25.10.2019 р .- 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р. - 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р.- 30.04.2020 р., 29.07.2020 р. - 31.07.2020 р., 01.01.2022р. - 11.1.2022 р. так, як в відомостях про спеціальний стаж дані періоди відсутні.
З приводу цього, суд зазначає, що судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , згідно записів № 21-22, якої останній у спірні періоди працював на таких посадах:
ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» Міністерства вугільної промисловості України
- 15.02.2010 р. прийнято електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті (наказ №30п від 15.06.2010 р.);
- 01.11.2020 р. - переведено електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ №188-к від 29.10.2020 р.).
Трудові книжки позивача містять всі необхідні записи щодо періодів роботи, які підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача. Записи в трудових книжках позивача містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди з повним робочим днем під землею. Також, в трудових книжках є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином. Даний факт відповідачами не оспорюється, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для подання позивачем уточнюючої довідки.
Професії «електрослюсар» передбачена Списком № 1, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.
Крім того, в трудовій книжці позивача наявні відмітки про атестацію робочих місць, що підтверджує право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.
Так, відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 вказаного Закону, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно із положеннями частини 10 статті 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).
Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте, не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
За приписами статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
При цьому, суд повторно зазначає, що згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Оскільки з наявних у справі письмових доказів слідує, що в період з 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р.; 01.10.2021 р. - 31.12.2021 р.; 01.02.2022 р. - 28.02.2022 р. позивачеві була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, а протягом вказаного періоду ОСОБА_1 була включена до поданої ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» звітності про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у відповідача були відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача період його роботи 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р.; 01.10.2021 р. - 31.12.2021 р.; 01.02.2022 р. - 28.02.2022 р. в ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1», тим більше, що відповідними записами трудової книжки позивача підтверджено факт його роботи у ці періоди в 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р.; 01.10.2021 р. - 31.12.2021 р.; 01.02.2022 р. - 28.02.2022 р., а несплата страхових внесків відбулася через вину роботодавця (страхувальника), у зв`язку із чим позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, зокрема, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а, отже, наявність заборгованості ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, підтверджених даними трудової книжки.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, який у п.3.1 свого Рішення розтлумачив Конституційний Суд України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року), та де зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою правильності заповнення довідок про заробітну плату та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами довідок про заробітну плату, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовна вимога, щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періоди його роботи з 31.12.2011 р по 31.12.2011 р., з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р., з 01.05.2018 р. по 31.05.2018 р., з 25.10.2019 р. по 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р. по 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р. по 30.04.2020 р., з 29.07.2020 р. по 31.07.2020 р., а до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р. та з 01.07.2015 р. по 30.04.2018 р підлягає задоволенню.
Тобто, належним відповідачем є Головне управління ПФУ у Вінницькій області, а не Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області.
У зв`язку із наведеним, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог, що заявлені до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання повторно розглянути його заяву, суд зазначає таке.
У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню неврахування періодів стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії. Вказане виключало можливість перевірки всіх умов, визначених законом для прийняття позитивного рішення в користь позивача. Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, Головне управління ПФУ у Вінницькій області необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2022 р. із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення та про наявність підстав для врахування оскаржуваних періодів стажу роботи, які досліджувалися при розгляді цієї справи.
У зв`язку із наведеним, наявні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України , суд
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання ним допомоги по безробіттю з 20.11.2001 р. по 18.05.2002 р.; до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періоди його роботи з 31.12.2011 р по 31.12.2011 р., з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р., з 01.05.2018 р. по 31.05.2018 р., з 25.10.2019 р. по 31.10.2019 р., з 30.03.2020 р. по 31.03.2020 р., з 28.04.2020 р. по 30.04.2020 р., з 29.07.2020 р. по 31.07.2020 р.; до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р. та з 01.07.2015 р. по 30.04.2018 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 30.06.2023 р.

Суддя А.В. Савченко