Справа № 480/4219/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2023 року Справа № 480/4219/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4219/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), в якій просив:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови зарахувати до наявного стажу для призначення пенсії за віком період роботи ОСОБА_1 в малому приватному підприємстві "СВС" з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до наявного стажу для призначення пенсії за віком період роботи в малому приватному підприємстві "СВС" з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року, та здійснити в зв`язку з цим перерахунок та виплату призначеної пенсії з часу її призначення 06.01.2023 року, з урахуванням сплачених сум.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відповідач протиправно, при обчисленні страхового стажу не зарахував періоди роботи позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС", у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду від 09.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/4219/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Також, вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання додаткових доказів у справі.
Копія даної ухвали була направлена відповідачу через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 09.05.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 28). Проте, відповідач не скористався правом на подання заперечень - відзиву на позовну заяву суду надано не було.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відтак, вбачається здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, з 06.01.2023 йому призначена пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 22).
При призначенні пенсії орган ПФУ не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС" (а.с 22).
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС".
На повторне звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області листом від 13.04.2023 року відмовило позивачу у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу, зазначивши, що відповідно до запису № 20 трудової книжки позивача, дата звільнення з роботи (графа № 2) та дата і номер наказу (графа № 4) на підставі якого винесено такий запис до трудової книжки, мають місце дописування, не завірені належним чином організацією, де він був зроблений, у порядку визначеному Інструкцією про порядок ведення трудової книжки (а.с.20-21).
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періодів трудової діяльності позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС" до страхового стажу, що враховуєься для призначення пенсії.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судом, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду наявні такі записи (а.с. 13-14):
- 08.02.1993 року зараховано на роботу на посаду директора підприємства (наказ № 3 від 08.02.1993) (запис № 19);
- 17.12.1996 року звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ № 12 від 16.12.1996) (запис № 20).
Таким чином, суд зауважує, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС", а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. У графі щодо оспорюваних періодів записи не містять помилок, виправлень чи неточностей.
Посилання відповідача на той факт, що в записі № 20 трудової книжки позивача дата звільнення з роботи (графа № 2) та дата і номер наказу (графа № 4) на підставі якого винесено такий запис до трудової книжки, мають місце дописування, не завірені належним чином організацією, де він був зроблений, не може бути підставою незарахування трудового стажу, оскільки це є надмірним формалізмом та вказані помилки не можуть нівелювати відомості трудової книжки, позбавивши позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, наявність виправлень у трудовій книжці позивача не спростовує факту наявності у нього страхового стажу у спірний період, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
При цьому, суд враховує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи зараховувати період роботи позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС" до загального стажу, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного захисту прав позивача позов слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, періоду роботи позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС" та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, період роботи позивача з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року в малому приватному підприємстві "СВС" з та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням зазначеного страхового стажу з 06.01.2023, з урахуванням проведених виплат.
Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судові витрати у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, періоду його роботи в малому приватному підприємстві "СВС" з 08.02.1993 року по 17.12.1996 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко