Справа № 200/1883/23
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року Справа№200/1883/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

03.05.2023 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:

- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи:

з 04.07.2005 по 31.12.2005 на шахті «Шахтоділянка № 2» шахтоуправління ім. М. І. Калініна «Артемвугілля» в якості учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті, з 01.01.2006 по 31.05.2007 на шахті ім. К. А. Румянцева ДП «Артемвугілля» в якості підземного гірника 2 і 4 розрядів,

з 01.06.2007 по 19.06.2015 на шахті ім. К. А. Румянцева ДП «Артемвугілля» в якості забійника 6 розряду на ОМ підземним,

з 06.10.2015 по 09.03.2016 на шахті ім. Г. Г. Капустіна ПАТ «Лисичанськвугілля» в якості гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею,

з 17.05.2016 по 31.07.2020 на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості забійника 5 розряду на відбійних молотках підземним з повним робочим днем на підземній роботі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати періоди роботи

з 04.07.2005 по 31.12.2005 на шахті «Шахтоділянка № 2» шахтоуправління ім. М. І. Калініна «Артемвугілля» в якості учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті,

з 01.01.2006 по 31.05.2007 на шахті ім. К. А. Румянцева ДП «Артемвугілля» в якості підземного гірника 2 і 4 розрядів,

з 01.06.2007 по 19.06.2015 на шахті ім. К. А. Румянцева ДП «Артемвугілля» в якості забійника 6 розряду на ОМ підземним,

з 06.10.2015 по 09.03.2016 на шахті ім. Г. Г. Капустіна ПАТ «Лисичанськвугілля» в якості гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею,

з 17.05.2016 по 31.07.2020 на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості забійника 5 розряду на відбійних молотках підземним з повним робочим днем на підземній роботі, до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 шахтарі,

- повторно розглянути заяву про перехід на інший вид пенсії від 11.04.2023, призначивши пенсію за віком на пільгових умовах у розмірі встановленому статтею Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.05.2023 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано встановлені судом докази.

19.05.2023 відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надав до суду відзив та докази по справі.

Ухвалою суду від 19.05.2023 долучено до матеріалів справи відзив та докази по справі.

Ухвалою суду від 22.05.2023 витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

Ухвалою суду від 08.06.2023 повторно витребувано у відповідача встановлені судом докази по справі.

09.06.2023 відповідач надав до суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 27.06.2023 долучено до матеріалів справи додаткові пояснення по справі.

Інших заяв і клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Позивач наголошує, що 11.04.2023 він звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме пенсію за віком на пільгових умовах. Позивач стверджує, що станом на листопад 2022 року його загальний страховий стаж вже становив понад 32 роки, з них більше 15 років пільгового стажу за Списком №1. Відповідач рішенням №65 від 17.04.2023 призначив позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 11.04.2023 відповідно до пункту 2 частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що страховий стаж роботи складає 37 років 2 місяці 8 днів, з них пільговий стаж роботи за Списком №1 11 років 9 місяців 9 днів. Позивач вважає, що відповідач зарахував не весь стаж його роботи за Списком №1 до пільгового стажу.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки вони порушують його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач мотивував тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 27.07.2020 та був отримувачем пенсії по інвалідності. 11.04.2023 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг із заявою про перерахунок пенсії, а саме перехід на пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Перерахунок пенсії позивачу проведено з 11.04.2023, стаж зараховано по 31.07.2020 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих довідок, що підтверджують пільговий стаж та наказів про результати атестації робочих місць, загальний страховий стаж склав 37 років 02 місяці 08 днів, в тому числі пільговий стаж 11 років 09 місяців 19 днів.

Крім того, відповідач зазначив, що період роботи з 01.01.2010 по 05.10.2015 зараховано до загального страхового стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. Щодо зарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу підстави відсутні, так як позивачем до заяви не надано довідку, що підтверджує пільговий стаж.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

11.04.2023 позивач, ОСОБА_1 , через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №65 від 17.04.2023 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.04.2023.

Отже, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 11.04.2023.

Загальний страховий стаж позивача склав 37 років 2 місяці 8 днів, пільговий страховий стаж за Списком №1 11 років 9 місяців 19 днів.

Не погодившись з діями відповідача щодо обчислення загального страхового та пільгового стажу при переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №4-15 трудової книжки серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 04.07.2005 по 31.12.2005 працював учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті «Шахтодільниця №2» структурний підрозділ «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева»;

- з 01.01.2006 по 09.03.2006 працював підземним гірником 2 розряду в структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 10.03.2006 по 31.05.2007 працював підземним гірником 4 розряду в структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 01.06.2007 по 21.08.2007 працював учнем забійника на відбійних молотках підземним у структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 22.08.2007 по 19.06.2015 працював забійником на відбійних молотках у розряді підземних у структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 06.10.2015 по 09.03.2016 працював гірником очисного забою п`ятого розряду з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта ім. Г. Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

- з 17.05.2016 по 31.07.2020 працював забійником 5 розряду на відбійних молотках підземним з повним робочим днем на підземній роботі у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

Відповідно до розрахунку страхового стажу за пенсійною справою від 08.05.2023 періоди роботи з 01.07.2005 по 31.12.2009 зараховані до страхового та пільгового стажу позивача, з 01.01.2010 по 30.06.2014 та з 01.10.2015 по 05.10.2015 зараховані відповідачем лише до загального страхового стажу, з 06.10.2015 по 09.03.2016 зараховані до страхового та пільгового стажу, з 10.03.2016 по 31.03.2016 та з 01.05.2016 по 16.05.2016 зараховані тільки до загального страхового стажу, з 17.05.2016 по 31.07.2020 зараховані до страхового та пільгового стажу позивача, за виключенням періодів: 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019, які зараховано тільки до страхового стажу, що підтверджується відповідачем.

Судом встановлено, що відповідно до довідки №6/457 від 14.12.2022 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній позивач користувався відпусткою без збереження заробітної плати за власним бажанням: 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, 07.07.2017, 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, 12.07.2019, з 13.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019.

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача при обчисленні загального страхового та пільгового стажу позивача за Списком №1 за періоди з 04.07.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 19.06.2015, з 06.10.2015 по 09.03.2016, з 17.05.2016 по 31.07.2020, при переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон України №1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 114 Закону України № 1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до статті 44 Закону України № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої вказаної статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону України № 1058-IV).

Згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

До набрання чинності Законом України №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія вказаного Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що дія цього Закону поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Стаття 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» для застосування положень цього закону вимагає дотримання чітких умов, а саме:

- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;

- віднесення професії до Списку №1;

- робота на підземних роботах повний робочий день.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), зокрема, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, зокрема, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктом 10 Порядку №383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Викладе дає підстави для висновку, що надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17 (2-а/208/105/17), від 31.03.2020 у справі №678/65/17.

Сторонами не оспорюється факт надання позивачем трудової книжки при зверненні до органу пенсійного фонду з питанням переходу на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як встановлено судом вище, в трудовій книжці серії НОМЕР_3 містяться записи щодо спірних періодів роботи позивача:

- з 04.07.2005 по 31.12.2005 працював учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті «Шахтодільниця №2» структурний підрозділ «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева»;

- з 01.01.2006 по 09.03.2006 працював підземним гірником 2 розряду в структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 10.03.2006 по 31.05.2007 працював підземним гірником 4 розряду в структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 01.06.2007 по 21.08.2007 працював учнем забійника на відбійних молотках підземним у структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 22.08.2007 по 19.06.2015 працював забійником на відбійних молотках у розряді підземних у структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» ДП «Артемвугілля»;

- з 06.10.2015 по 09.03.2016 працював гірником очисного забою п`ятого розряду з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта ім. Г. Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

- з 17.05.2016 по 31.07.2020 працював забійником 5 розряду на відбійних молотках підземним з повним робочим днем на підземній роботі у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

Тобто, як вбачається із трудової книжки серії НОМЕР_3 та підтверджується матеріалами справи, позивач спірні періоди роботи працював повний робочий день за спеціальностями, які мають пільговий характер виконуваної роботи.

Крім того, суд зазначає, що список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 (далі Постанова №202).

Отже, законодавець саме Постановою № 202 від 31.03.1994 визначив, список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах.

Відтак, як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем, періоди роботи з 04.07.2005 по 31.12.2009, з 06.10.2015 по 09.03.2016 зараховано до загального страхового та пільгового стажу позивача за Списком №1 відповідно до Постанови №202, що за своєю суттю вже є зарахуванням зазначеного стажу до Списку №1-шахтарі, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Разом із цим, суд наголошує, що відповідач помилково визначив період роботи позивача в структурному підрозділі «Шахтоуправління ім. К. А. Румянцева» з 01.07.2005, оскільки відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач працював на зазначеному підприємстві саме з 04.07.2005.

Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування до загального страхового та пільгового стажу періодів роботи позивача з 04.07.2005 по 31.12.2009, з 06.10.2015 по 09.03.2016 не підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до загального страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2010 по 19.06.2015, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем, до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи з 01.01.2010 по 05.10.2015 на Державному підприємстві «Артемвугілля», оскільки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про атестацію робочого місця відсутні, зазначений період зараховано тільки до загального страхового стажу позивача, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Разом із цим, суд наголошує, що відповідач помилково визначив період роботи позивача на Державному підприємстві «Артемвугілля» по 05.10.2015, оскільки відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач працював на зазначеному підприємстві саме по 19.06.2015.

Суд констатує, що вказані записи у трудовій книжці не містять неточностей, записи зроблені чітко та без виправлень, засвідчені печатками підприємства, відповідальними працівниками та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

Підпунктом 2.3 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, передбачено порядок заповнення трудової книжки. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України та Міністерства праці України за №01-3/406-02-2 від 10.05.1994, під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Відтак, факт роботи позивача у період з 01.01.2010 по 19.06.2015 підтверджений належним чином та сторонами не оспорюється, спірним є питання щодо зарахування вказаного періоду до пільгового стажу позивача.

Питання атестації робочих місць врегульовано Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок №442).

Згідно пунктів 1, 2, 4 Порядку №442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (461-2016-п), Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці (1290-97-п), Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня (163-2001-п), Переліків робіт із особливо шкідливими і особливо важкими та шкідливими і важкими умовами праці, на яких встановлюється підвищена оплата праці, та інших нормативно-правових актів, відповідно до яких надаються пільги та компенсації працівникам за роботу із шкідливими умовами праці, покладається на Держпраці.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому вбачається, що працівник, який працює на посаді, віднесеній до відповідного Списку, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділений будь-якими повноваженнями або обов`язками, які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Тому, суд дійшов висновку, що відмовляючи працівнику в зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу, відповідач фактично покладає відповідальність за не проведення атестації робочих місць на підприємстві на позивача.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої палати Верховного суду, викладеною постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, який враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 КАС України).

В зазначеній постанові Верховний суд наголосив, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи з 01.01.2010 по 19.06.2015.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до загального страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 17.05.2016 по 31.07.2020, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем, до страхового та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до Постанови №202 зараховано період з 17.05.2016 по 31.07.2020 за виключенням періодів знаходження у відпустках без збереження заробітної плати, а саме: 30.06.2016, 02.10.2016-04.10.2016, 07.07.2017-08.07.2017, 15.11.2018-16.11.2018, 20.01.2019, 12.07.2019-14.07.2019, 14.08.2019, які зараховано тільки до страхового стажу, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Згідно зі статтею 84 Кодексу законів про працю України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі статті 4 Закону України «Про відпустки», відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №295/8979/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не з`ясував чи пов`язані зазначені періоди знаходження позивача у відпустках без збереження заробітної плати з виробничою необхідністю, а відтак суд уважає протиправним не врахування відповідачем періодів 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019 до пільгового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція щодо зарахування до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії перебування у відпустці без збереження заробітної плати, викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.07.2017 у справі №242/4257/15-а.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, у відповідності до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Зважаючи на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20.11.2018 р. у справі №345/4616/16-а (провадження №К/9901/18104/18), статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» необхідно розглядати у нерозривному зв`язку зі списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 року у справі №392/17/17.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем ще не вирішувалось питання щодо застосування до пенсії позивача за віком на пільгових умовах положень Закону України «Про підвищення шахтарської праці», а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при повторному розгляді заяви про перехід на інший вид пенсії від 11.04.2023 будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені в майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як в передчасних.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 періодів роботи з 01.01.2010 по 19.06.2015, 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019 при розгляді заяви від 11.04.2023, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2010 по 19.06.2015, 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019 до його пільгового стажу роботи за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 з 11.04.2023, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.04.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 26.04.2023 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 періодів роботи з 01.01.2010 по 19.06.2015, 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019 при розгляді заяви від 11.04.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2010 по 19.06.2015, 30.06.2016, з 02.10.2016 по 04.10.2016, з 07.07.2017 по 08.07.2017, з 15.11.2018 по 16.11.2018, 20.01.2019, з 12.07.2019 по 14.07.2019, 14.08.2019 до його пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 з 11.04.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.04.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.06.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна