Справа № 580/2976/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року справа № 580/2976/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 30.03.2023 №354769 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не здійснював вантажоперевезень автомобільним транспортом, не має ніякого відношення до транспортного засобу МАН д.н. НОМЕР_1 з причіпом KEMPF д.н. НОМЕР_2 та його водія, не укладав ніякі договори (угоди) з водієм автомобіля ОСОБА_2 , щодо перевезень зерна сої, тому не мав змоги контролювати дотримання вантажоперевізником вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач звернув увагу, що має в оренді земельну ділянку, на якій вирощував сою. Для отримання прибутку від вирощування даної культури 30.01.2023 здійснив продаж 26 тон 100 кг. зерна сої на користь ТОВ «Іллічівська зернова компанія», та з метою транспортування даного зерна в місце розвантаження - Ільїчівський порт Одеської області, завантажив у с. Журавка Черкаської області вантажоперевізнику ОСОБА_3 на його автомобіль.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбачений ст. 45 ЗУ «Про автомобільний транспорт», наказу № 355 МТЗУ від 24.06.2010.

У визначений судом час відповідач подав відзив проти позову зазначивши, що відповідно до п. 6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», яке затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

На момент перевірки водій не надав державному інспектору протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, який підпадає під перелік інших документів, передбачених законодавством, чим безпосередньо порушено статтю 48 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Даний факт не заперечувався водієм на момент перевірки.

Стосовно твердження позивача, що він не є автомобільним перевізником, відповідач звернув увагу, що самим же позивачем, який згідно ТТН №00004 від 30.01.2023 є замовником та вантажовідправником, виписувалася дана товарно-транспортна накладна, що підтверджується його підписом у графі «Здав, відповідальна особа вантажовідправника ОСОБА_1 ».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки MAN номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , про що зазначено в Акті № 349589 від 30.01.2023.

Перевезення вантажу здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної №00004 від 30.01.2023, відповідно до якої автомобільним перевізником зазначено фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (код - НОМЕР_4 ), Замовник та ОСОБА_5 (код - НОМЕР_4 ), Вантажоодержувач - ТОВ «Іллічівська зернова компанія», водій ОСОБА_2 .

Згідно із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (код - НОМЕР_4 ) зареєстрований у встановленому порядку як суб`єкт господарювання.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що на момент перевірки автомобільним перевізником на законних підставах виступав ОСОБА_3 , який не зареєстрований як суб`єкт господарювання та є тільки власником транспортного засобу, чи будь-який інший суб`єкт господарювання.

За твердженням відповідача, саме позивач є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», про що свідчать відповідні записи в наданій на момент перевірки товарно-транспортній накладній №00004 від 30.01.2023, а тому начальником відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області правомірно застосовано штраф саме до ФОП ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.

Розглянувши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 30.01.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Марченком Є.В. Полярушем С.Ф. проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та встановлено, що о 14 год. 55 хв. на а/д М-05 Київ - Одеса 210 км.+450м. водій ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , що належить відповідно до пред`явленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ОСОБА_3 , здійснював перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385.

За результатами перевірки складено акт №349589 від 30.01.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

На підставі акту перевірки начальником відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області стосовно позивача винесено постанову №354769 від 30.03.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., який передбачений абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закон №2344-III) визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Статтею 34 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Пунктом 15 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567) встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно- правових актів.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340, (далі - Положення №340) дане Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 розділу 6 Положення №340 визначено, що Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Пунктом 3.3 «Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Відповідно до п. 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III встановлено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що перевізник повинен виконувати вимоги пункту 6.1. Положення №340, а водій зобов`язаний мати при собі протокол перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу з повною масою понад 3,5 тонн.

При цьому, штрафи за невиконання вищевказаних вимог законодавства накладаються виключно на автомобільного перевізника.

Щодо правомірності застосування штрафу саме до позивача суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки MAN номерний знак НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , крім того є власником напівпричіпу марки KEMPF номерний знак НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Факт здійснення 30.01.2023 перевезень вантажу вказаним вантажним транспортним засобом під керуванням водія ОСОБА_2 , підтверджується товарно-транспортною накладною №00004 від 30.01.2023 та не заперечується позивачем.

Позивач зазначає, що не є перевізником наведеного вантажу, оскільки тільки завантажив вантажоперевізнику ОСОБА_3 на його транспортний засіб зерно сої в кількості 26100 кг.

Суд критично оцінює наведене твердження позивача, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 не зареєстрований як суб`єкт господарювання.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363).

Згідно положень цих Правил, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (п. 11.1 Правил № 363),

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках (п. 11.3 Правил №363).

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

З наведених приписів Правил № 363 слідує висновок, що саме замовник виписує товарно-транспортну накладну та засвідчує її своїм підписом.

Згідно відомостей, які містяться в товарно-транспортній накладній №00004 від 30.01.2023, вона виписана позивачем ОСОБА_1 , оскільки у графі «Здав, відповідальна особа вантажовідправника ОСОБА_1 » проставлений відповідний підпис та саме на підставі цієї накладної за твердженням позивача здійснювалось перевезення.

Суд також відхиляє посилання позивача щодо наявності помилки при формуванні товарно-транспортної накладної №00004 від 30.01.2023 та не вірної вказівки коду ЄДРПОУ позивача , оскільки вказана накладна сформована позивачем засобами комп`ютерної техніки, а не шляхом рукописного заповнення, отже, відомості про вантажоперевізника вказані свідомо.

При цьому, позивач не надав до суду доказів наявності договірних відносин між ним та ОСОБА_3 на перевезення наведеної партії вантажу згідно товарно-транспортної накладної №00004 від 30.01.2023.

Отже, позивач не повідомив ні суду, ні відповідачу під час розгляду справи, правові підстави використання транспортного засобу MAN номерний знак НОМЕР_1 , тому відповідач під час вирішення питання про притягнення позивача до відповідальності правомірно керувався відомостями, які містяться у товарно-транспортній накладній №00004 від 30.01.2023, яка складена позивачем.

З огляду на зазначене, суд не погоджується з доводами позивача, що він в даному випадку не є автомобільним перевізником в розумінні абз. 18 ч. 1 ст. 1 Закону №2344-III, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду спору відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність застосування до позивача штрафу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що використовуючи владні, управлінські функції при вирішенні питання про притягнення до відповідальності позивача, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО