Справа № 480/5359/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2023 р. Справа № 480/5359/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" (далі - позивач, ТОВ "Дорпостач") звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Сумській області) про визнання протиправним та скасування наказу №641-кп від 12.08.2022 Про проведення фактичної перевірки.
Свої вимоги мотивувало тим, що згідно спірного наказу було призначено фактичну перевірку ТОВ "Дорпостач" за місцем розташування господарських об`єктів, зокрема автозаправочної станції за адресою: Сумська область, м.Шостка, вул.Слобідська,№б/н, а тому для проведення такої перевірки мають існувати фактичні обставини та передумови.
У спірному наказі наявне посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме статті 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України та підпункт 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та два листа, які містять інформацію про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. При цьому, зміст вищевказаних листів Державної податкової служби України та Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області позивачу невідомий. У свою чергу, вказані листи мали б бути додатком до спірного наказу, оскільки є прямою підставою для видачі останнього та проведення перевірки в цілому.
Крім того, підпункт 80.2.2 та 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а тому зі змісту наказу №641-кп має бути чітко зрозуміло саме яка підстава для проведення перевірки була визначена контролюючим органом.
Однак, відповідач зробив тільки посилання на листи і ніяким чином не підтвердив, що інформація була отримана у відповідності до підпункті 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України і що дійсно із змісту вищевказаних листів вбачається інформація щодо можливих порушень.
Також наголошує на тому, що на період дії карантину встановлено мораторій на проведення фактичних перевірок.
Крім того стверджує, що проведення перевірки по період 24.08.2022 не є можливим з огляду на цю дату станом на дату винесення наказу.
Ухвалою суду від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а ухвалою від 17.05.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що спірний наказ ГУ ДПС у Сумській області від 12.08.2022 № 641-кп Про проведення фактичної перевірки оформлений у відповідності до вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України та містить відповідні посилання щодо підстав проведення перевірки передбачених підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 та пункту 69.27 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Кодексу.
При цьому, згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України підставою для проведення фактичної перевірки платника податків може бути не лише отримання в установленому порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Кодексу.
Просив у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача, в свою чергу, подав до суду відповідь на відзив, в якій щодо посилань відповідача у відзиві на копії фіскальних касових чеків реєстратора операцій типу АЗС POS Master, що використовується на АЗС, згідно яких встановлено факти реалізації пального з перевищенням граничного рівня торговельної надбавки, вказав, що оскаржуваний наказ від 12.08.2022 року № 641-кп у частині опису підстав проведення перевірки, не містить жодного посилання на будь-які фіскальні касові чеки, що говорить про невизначеність контролюючого органу з приводу підстав винесення оскаржуваного наказу, так і з приводу проведення фактичної перевірки в цілому.
Вважає, що оскільки однією з підстав винесення наказу були фіскальні чеки, то контролюючим органом було проведено саме документальну, а не фактичну перевірку. Однак, чинним законодавством не передбачена норма, що надає право контролюючому органу замість фактичної перевірки проводити документальну невиїзну або документальну невиїзну електронну перевірку, на підставі даних електронних копій розрахункових документів (фіскальних касових чеків). Наголошує на тому, що перевірка РРО за минулий період носить характер документальної перевірки, а не фактичної.
Вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Окремо у відповіді на відзиві наголосив, що підприємство позивача не отримувало додатків до позову, що позбавило представника позивача ознайомитись з їх змістом.
Втім, представник відповідача, крім іншого, в додаткових поясненнях, наданих на ухвали суду від 04.04.2023 та від 08.06.2023, повідомив, що відзив разом з усіма додатками був надісланий на адресу позивача, на підтвердження чого додано відповідну квитанцію, додатково додатки до відзиву були надіслані на електронну адресу підприємства (а.с.35,21,42-44).
Таким чином відповідачем були дотримані вимоги ч.4 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом було встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа та є платником податків.
На підставі вказаної інформації 11.08.2022 була складена доповідна записка обґрунтованих пропозицій щодо необхідності проведення фактичної перевірки позивача (а.с.19).
Позивач, не погоджуючись в вказаним наказом від 12.08.2022 №641-кп "Про проведення фактичної перевірки", звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі ПК України) визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною відповідно до пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Підстави для призначення фактичної перевірки визначені у пп. 80.2.1- 80.2.7 п.80.2 ст. 80 ПК України.
Представник позивача, з посиланням на п.81.1. ст.81 ПК України обґрунтовуючи свою позицію вказує на те, що для призначення фактичної перевірки мають існувати фактичні обставини та передумови, які повинні бути зазначені в наказі про призначення такої перевірки, з якого має бути чітко зрозуміло саме яка підстава для проведення перевірки визначена контролюючим органом. Натомість, як стверджує представник позивача, підприємству позивача невідомо ні зміст листів, на які йде посилання в оскаржуваному наказі як на підставу для призначення перевірки, ні чи існують вони взагалі, оскільки в додатках до оскаржуваного наказу вони не зазначені. Наголошує на тому, що відповідач лише здійснив посилання на зазначені листи в наказі, однак, ніяким чином не підтвердив, що інформація була отримана у відповідності до підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України і що дійсно із змісту вищевказаних листів вбачається інформація щодо можливих порушень.
Вказані вище доводи суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.
Дійсно за приписами п.81.1 ст.81 ПК України наказ про проведення перевірки має, крім іншого, містити підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (а.с.7).
Так, відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2);
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп.80.2.5).
З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що підпунктам 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачено альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами;
здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Тобто здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
У такому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Таким чином, норма зазначеного вище підпункту, на який посилається представник позивача (пп.80.2.5) дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.
Відповідні функції контролюючих органів передбачені також і пунктом 19-1.1 статті 19-1 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема контролюючі органи виконують такі функції:
здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (пп.19-1.1.1);
контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (пп.19-1.1.2);
здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (пп.19-1.1.4)
здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (пп.19-1.1.14);
здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (пп.19-1.1.16).
Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу, а також реалізації пального, контроль за його цільовим використанням.
Як вбачається з оскаржуваного наказу перевірка була призначена у тому числі у зв`язку із здійсненням функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального, що є самостійною підставою згідно із пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Поряд з цим зміст наказу свідчить про те, що перевірка була призначена і за інших підстав, визначених не лише, згаданими вище підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а й пунктом 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, податкові органи здійснюють державний контроль (нагляд) та спостереження у сфері ціноутворення відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення" з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.
Податкові органи здійснюють контроль за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) шляхом проведення фактичних перевірок.
Фактична перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав:
отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення;
отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Під час проведення фактичної перевірки податкові органи мають право отримувати від суб`єктів господарювання документи та/або інформацію, які підтверджують вартість придбання товару, що є предметом перевірки.
У разі виявлення порушень законодавства про ціни і ціноутворення за результатами проведення фактичної перевірки такі порушення зазначаються в окремому акті про результати фактичної перевірки, який надсилається до органу, уповноваженого приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
У разі якщо платник податків не погоджується з виявленими під час фактичної перевірки порушеннями законодавства про ціни і ціноутворення, він надсилає свої зауваження до органу, уповноваженого приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Тобто саме за вказаними підставами (підпункти 80.2.2, 80.2.5 (щодо підстави, яка не пов`язана із підставою «здійснення функцій контролю…») пункту 80.2 статті 80, пункти 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України) контролюючий орган, окрім посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2, пункти 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ статті 80 Податкового кодексу України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства. При цьому, інформація, на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
Вказане узгоджується і з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22.09.2020 у справі №520/1304/2020, від 04.12.2018 у справі №820/4894/18, на які посилається і представник позивача.
Поряд з цим, як вбачається з встановлених обставин справи, в оскаржуваному наказі у відповідності до норм ПК України зазначено, що він прийнятий, у зв`язку з отриманням інформації від Державної податкової служби України згідно листа від 24.06.2022 № 5829/7/99-00-07-04-03-07 (вх. №940/8 від 24.06.2022) та від Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області згідно листа від 04.08.2022 № 107-19/19/11/07/146 (вх. № 7353/5 від 05.08.2022), яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема: законодавства про ціни і ціноутворення (продаж пального згідно фіскальних чеків реєстратора розрахункових операцій з порушенням граничного рівня торговельної надбавки встановленої у період дії пункту 41-4 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; щодо здійснення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів (а.с.7).
Тобто у наказі є не лише посилання на норми ПК України, які стали підставою для його прийняття. У наказі перелічені повні реквізити отриманих листів Державної податкової служби України та Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з зазначенням вхідних номерів та дат таких листів (лист Державної податкової служби України (від 24.06.2022 № 5829/7/99-00-07-04-03-07 (вх. №940/8 від 24.06.2022 (а.с.18) та лист Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 04.08.2022 № 107-19/19/11/07/146 (вх. № 7353/5 від 05.08.2022 (а.с.16). В наказі також відображено, яка саме інформація в цих листах стала підставою для призначення фактичної перевірки, а саме: можливі порушення платником податків, та саме позивачем, законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема: законодавства про ціни і ціноутворення (продаж пального згідно фіскальних чеків реєстратора розрахункових операцій з порушенням граничного рівня торговельної надбавки встановленої у період дії пункту 41-4 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; щодо здійснення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів).
Таким чином з оскаржуваного наказу можна чітко зрозуміти, які саме підстави були визначені контролюючим органом для призначення фактичної перевірки, яка саме та від кого отримана була інформація, яка стала передумовою для прийняття оскаржуваного наказу, та про які саме можливі порушення позивачем свідчить така інформація, що спростовує вказані вище доводи представника позивача про протилежне.
Посилання представника позивача на те, що в опису підстав проведення перевірки відсутнє посилання на будь-які фіскальні чеки, а також те, що позивачу був не відомий зміст листів Державної податкової служби України та Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, та які повинні були б бути зазначені додатком до наказу, у зв`язку з чим у нього є сумніви щодо їх існування, суд не приймає до уваги, оскільки формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки, якими не передбачено обов`язку податкового органу вказувати у наказі додатки до нього з включенням до них інформації, яка стала передумовою для його прийняття чи надсилати її при прийнятті наказу. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №520/3328/2020.
При цьому з оскаржуваного наказу вбачається, що податковим органом було дотримано вимоги норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки, оскільки в ньому, крім підстав для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, перелічених вище, вказано дату його видачі (12.08.2022), найменування контролюючого органу (ГУ ДПС у Сумській області), найменування та реквізити суб`єкта (ТОВ "Дорпостач"), мета (п.2 - регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявність ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), вид (фактична перевірка), дата початку і тривалість перевірки (не більше 10 діб у період з 15.08.2022), період діяльності, який буде перевірятися (з 16.04.2022 по 24.08.2022).
Крім того дослідженими матеріалами справи (а.с.7,16,18) підтверджено, що інформацією, яка стала передумовою для прийняття оскаржуваного наказу, стали не конкретні фіскальні чеки, на чому помилково наголошує представник позивача у відповіді на відзив, а інформація, яка стала відома з отриманих листів Державної податкової служби України та Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, (лист Державної податкової служби України (від 24.06.2022 № 5829/7/99-00-07-04-03-07 (вх. №940/8 від 24.06.2022 (а.с.18) та лист Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 04.08.2022 № 107-19/19/11/07/146 (вх. № 7353/5 від 05.08.2022 (а.с.16), про що свідчить повне відображення їх реквізитів та стислий їх зміст в оскаржуваному наказі.
Таким чином під час розгляду справи податковим органом доведено, що саме вказана інформація, що була отримана ним в установленому порядку до прийняття оскаржуваного наказу, стала передумовою для його прийняття, що спростовує доводи представника позивача і про наявність сумніву про існування таких листів.
Обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача також наголошує на тому, що на період дії карантину встановлено мораторій на проведення фактичних перевірок.
Вказані доводи є необґрунтованими, оскільки на час прийняття оскаржуваного наказу до ПК України були внесені зміни, та відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції на момент винесення наказу 12 серпня 2022року) установлено мораторій на проведення д о к у м е н т а л ь н и х перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Втім оскаржуваним наказом відповідачем була призначена фактична перевірка, а відтак посилання на вказані норми є необґрунтованими.
Також представник позивача стверджує, що перевірка чеків РРО за минулий період носить характер документальної перевірки, а проведення перевірки по період 24.08.2022 не є можливим з огляду на цю дату станом на дату винесення наказу.
Однак, як вже зазначалось вище фактичною відповідно до пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
При цьому Податковим кодексом не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім ст.102 Податкового кодексу (не пізніше 1095 днів).
Щодо можливості проведення фактичної перевірки в межах 1095 днів та правомірності наказу про призначення такої перевірки було зроблено висновок і Верховним Судом у справі № 826/8284/17 (постанова від 20 травня 2022 року).
Стосовно посилання представник позивача на постанови Верховного Суду, у тому числі від 04 вересня 2020 року справа № 821/1274/18, від 02 вересня 2020року у справі №821/1828/16, від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18, варто відмітити, що висновки Верховного Суду стосовно застосування норм права до спірних правовідносин, викладені у згаданих постановах, повністю узгоджуються з висновками суду щодо застосування цих норм у даній справі. Втім у вказаних справах, висновки Верховного суду ґрунтувались на обставинах у конкретних справах.
Так, у справі № 821/1274/18 Судом встановлено, що а ні наказ на проведення перевірки, а ні зазначений перелік суб`єктів, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, не містять жодного посилання на наявну чи отриману контролюючим органом в установленому законодавством порядку інформацію від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
У справі №821/1828/16 Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що фактична перевірка позивача призначена за відсутності законних на те, визначених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, через порушення відповідачем порядку призначення та проведення перевірки, зокрема суди зазначили про відсутність правових підстав для прийняття наказу на проведення перевірки та її проведення, оскільки у наказі не міститься жодної конкретної інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, що свідчить про можливі порушення платником податків вимог законодавства, доказів отримання податковим органом письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 ) контролюючим органом також не надано, відтак наведені у наказі підстави проведення перевірки не доведені відповідачем під час розгляду справи.
У справі ж №820/4894/18 Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що доповідна записка не може обґрунтовувати правомірність Наказу, оскільки, як встановлено судами, податковим органом не доведено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.
Також представник позивача послався на ухвалу Верховного Суду від 01.07.2019 у справі №140/2181/18, в якій Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що контролюючий орган діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податковим кодексом України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою.
Натомість під час розгляду цієї справи судом встановлено, що обставини наведених вище справ та справи, що розглядається є відмінним, оскільки, на відміну від обставин, що встановлені Судом у вище зазначених справах, у цій справі, предметом оскарження є наказ, з якого можна чітко зрозуміти, які саме підстави були визначені контролюючим органом для призначення фактичної перевірки, яка саме та від кого отримана була інформація, яка стала передумовою для прийняття оскаржуваного наказу, та про які саме можливі порушення позивачем свідчить така інформація.
Посилання представника позивача на постанову від 22.04.2021 №820/2993/16 суд не приймає до уваги, оскільки у згаданій справі (на відміну від предмету позову у цій справі) предметом спору був, серед іншого, наказ про проведення документальної виїзної позапланової перевірки.
Не приймається до уваги і посилання представника позивача на ухвалу Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №160/7669/18, оскільки, на відміну від предмету цієї справи, предметом позову у справі №160/7669/18 було рішення про проведення документальної планової перевірки у формі наказу.
Також варто відмітити, що відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в п о с т а н о в а х Верховного Суду.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ був прийнятий у відповідності до норм ПК України, він відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30.06.2023.

Суддя І.Г. Шевченко