Справа № 560/12174/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12174/22

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

29 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 15044,17 грн в рахунок погашення податкового боргу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.01.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.01.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заявлений до стягнення податковий борг виник у зв`язку із несплатою податкових зобов`язань. визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 07.08.2020 №0-2209 та №0-2209, від 10.02.2021 №0-2209 та №0-2209, якими безпідставно нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач наголошує, що податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно вказаних рішень нараховані йому за 2019 та 2020 роки як власнику нежитлового приміщення загальною площею 173,1 кв.м., яке вбудоване в багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 , у той час як він не є власником вказаного майна з 06.07.2018.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 15044,17 грн.

Вказаний борг виник по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, на підставі податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 07.08.2020 №0-2209 та №0-2209, від 10.02.2021 №0-2209 та №0-2209.

Вказані податкові повідомлення-рішення надіслані на податкову адресу ОСОБА_1 . Однак, поштові відправлення із вказаними рішеннями повернулись не врученими до контролюючого органу.

Контролюючим органом сформовано та надіслано на зареєстровану адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" від 02.11.2020 №4253-13.

Поштове відправлення із вказаною податковою вимогою, надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 , однак повернулось не врученим до контролюючого органу.

Податкова вимога від 02.11.2020 №4253-13 залишена відповідачем без виконання.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 вказаного податкового боргу, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявність у ОСОБА_1 вказаного податкового боргу, який відповідач добровільно не погашає, наявні підстави для стягнення такого боргу.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996, кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 54.5. статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що заявлені до стягнення суми грошового зобов`язання нараховані рішеннями контролюючого органу від 07.08.2020 №0-2209 та №0-2209, від 10.02.2021 №0-2209 та №0-2209, ОСОБА_1 за 2019 та 2020 роки як власнику нежитлового приміщення загальною площею 173,1 кв.м., яке вбудоване в багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 .

Разом з цим, згідно наявних у матеріалах справи договору купівлі-продажу від 06.07.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 з 06.07.2018 не є власником нежитлового приміщення загальною площею 173,1 кв.м., яке вбудоване в багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 . Тобто, у 2019 та 2020 роках вказаний об`єкт оподаткування у відповідача був відсутній.

Враховуючи, що у межах даної справи позивачем заявлено до стягнення податковий борг, який виник у зв`язку із облікуванням у базах даних позивача несплати відповідачем податкового зобов`язання, який відповідач зобов`язаний сплачувати, відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів в рахунок погашення такого податкового боргу.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.