Справа № 420/6968/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6968/22

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 24.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 30.04.2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення як не працюючому пенсіонеру, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою подано представником.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що представник позивача звернувся до ГУПФУ в Одеській області із заявою про поновлення пенсії ОСОБА_1 та листом від 01.04.2022 року надіслано рішення від 30.04.2021 року про відмову в поновленні виплати пенсії. В обґрунтування прийнятого рішення відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 необхідно самостійно звернутись та надати паспорт громадянина України. Не надано документи про фактичне проживання в межах України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком довічно, та відповідно до п.9 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він має право на отримання пенсійних виплат.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у поновленні пенсії від 30.04.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був пенсіонером та отримував пенсію за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.09.2010 року.

Позивачу було призначено пенсію за віком, що підтверджено Протоколом №50231 від 06.07.2009 року.

Сторонами не заперечується, що позивачу у зв`язку із виїздом за кордон виплату пенсії припинено.

13.01.2020 року позивач через свого представника звернувся до ГУПФУ в Одеській області із заявою про поновлення пенсії за віком та листом від 04.09.2020 року №7926-7802/КО-02/8-1500/20 відповідачем роз`яснено про відсутність законодавчих підстав для поновлення виплати пенсії позивачу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду та рішенням суду від 25.03.2021 року по справі №420/14792/20 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 від 13.01.2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути по суті заяву від 13.01.2020 року про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що на виконання вказаного рішення суду відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 та рішенням від 30.04.2021 року у поновленні пенсії позивачу відмовлено.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилався на п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058, згідно з яким виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України та зазначив, що на теперішній час між Україною та Державою Ізраїль угоди про виплату пенсій не укладено.

З питань поновлення виплати пенсії пенсіонеру необхідно особисто звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України, в якому перебуває на обліку. Особа, яка звертається за пенсією, має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, місце її проживання (реєстрацію) та вік.

Враховуючи зазначене, а також те, що до рішення не долучені документи про фактичне проживання і межах України, для поновлення виплати пенсії підстави відсутні.

Не погодившись з рішенням про відмову у поновленні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на отримання пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не залежно від дати їх виїзду. Якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон від 09.07.2003 року №1058-IV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що заява про поновлення пенсії може бути подана як пенсіонером особисто, так і його законним представником, яким, в свою чергу, є не лише особа, яка представляє майнові права та законні інтереси недієздатних та обмежено дієздатних осіб, як це встановлено ст.242 ЦК України, а й особа, яка представляє майнові права та інтереси дієздатних осіб, але таких, що через свій фізичних стан (старість, хвороба) не можуть особисто здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки».

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з чч.3, 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону №1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Вірними є висновки суду першої інстанції, які відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.05.2020 року по справі №815/1226/18, що відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду серед іншого зазначила, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Крім того, обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Зазначені висновки спростовують доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині вимог про поновлення виплати пенсії з 01.10.2017 року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.46 Закону №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із ч.2 статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Водночас, згідно з п.2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок №22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Заяви, зокрема, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (п.4.1 Порядку №22-1).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (п.4.3 Порядку №22-1).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є його конституційним правом, з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV та з цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії позивачу як громадянину України, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18.

Щодо інших доводів апелянта про необхідність особистого звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії, судова колегія зазначає.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.1 п.1.5 Порядку №22-1 заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п.2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2020 року представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю з проставленим апостилем - Богач В.І. звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 року відповідно до пенсійної реформи України.

При цьому, до вказаної заяви було додано нотаріально засвідчені копії довіреності, пенсійного посвідчення, паспорта та заява про виплату пенсії на його банківський рахунок.

Крім того, в матеріалах справи наявні копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , виданого 08.05.2015 року органом 5134, картка платника податків на ім`я позивача, видана 07.08.1996 року, а також заява позивача про виплату пенсії на його поточний рахунок у ТВБВ №10015/0560, Одеське РУ.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо обов`язку особистого звернення позивачки, оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року у справі №757/12134/14-а.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що позивач повинен був звернутись до суду не з новою позовною заявою, а з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, в порядку статті 383 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/14792/20 від 25.03.2021 року зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області розглянути по суті заяву від 13.01.2020 року про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

На виконання рішення суду від 25.03.2021 року по справі №420/14792/20 відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 та рішенням від 30.04.2021 року у поновленні пенсії позивачу відмовлено.

А, отже, за результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено у поновленні пенсії, що, в свою чергу, є фактичним виконанням рішення суду.

Обставини не погодження позивача з результатом виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, не спростовує сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо розгляду заяви про поновлення пенсії повторно , що узгоджується зі змістом рішення суду, що в свою чергу не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивача та можливість використання позивачем правового механізму статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька