Справа № 200/1996/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року справа №200/1996/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Бабаш Г.П.), складене у повному обсязі 16 січня 2023 року у справі № 200/1996/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 785 від 16.12.2021 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача розглянути питання про призначення (переведення) ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років на підставі заяви відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» - із зарахуванням до вислуги років для призначення пенсії за вислугу років: періоду проходження служби на посаді оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, начальника відділу розшуку злочинців і зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області в період з 24.04.2007 по 26.07.2011 - з розрахунку один місяць за півтора місяці служби; часу участі в антитерористичній операції на території Донецької області з 30.07.2014 по 28.08.2014 та з 13.11.2014 по 30.04.2018 - з розрахунку один місяць за три місяці служби; часу участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на території Луганської області з 25.06.2018 по 30.03.2021 - один місяць за три місяці служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 785 від 16.12.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути питання про призначення (переведення) ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років на підставі заяви відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову у повному обсязі у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що у позивача відсутня необхідна календарна вислуга років для призначення пенсії, висновки суду в цій частині є протиправними.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01.04.2021 №171 о/с По особовому складу у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), заступника начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу) з 01.04.2021 звільнено зі служби в поліції, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 10 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 14 років 08 місяців 28 днів.

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_3 від 17.05.2021 ОСОБА_1 присвоєно статус особи з інвалідністю 3 групи, строк дії посвідчення до 01.06.2022.

Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 за періоди: з 24.04.2007 по 25.09.2007 обіймав посаду оперуповноваженого відділення розшуку злочинців та безвісно відсутніх громадян відділу карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області (наказ № 121 о/с від 24.04.2007 року); з 25.09.2007 по 15.01.2008 - посаду старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області (наказ № 282 о/с від 25.09.2007 року); з 15.01.2008 по 24.12.2008 - оперуповноваженого відділу розшуку злочинців 1 зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС в Кіровоградській області (наказ № 37 о/с від 15.01.2008 року); з 24.12.2008 по 12.03.2010 - старшого оперуповноваженого відділу розшуку злочинців і зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС в Кіровоградській області (наказ № 650 о/с від 24.12.2008 року); з 12.03.2010 року по 09.12.2010 - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розшуку злочинців і зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області (наказ № 98 о/с від 12.03.2010 року); з 09.12.2010 по 21.06.2011 - начальника відділу розшуку злочинців і зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області (наказ № 601 о/с від 09.12.2010 року); з 21.06.2011 по 26.07.2011 - начальника відділу розшуку злочинців і зниклих громадян управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Кіровоградській області (наказ № 266 о/с від 21.06.2011 року).

Згідно довідки № А-143 від 24.02.2021 виданої ГУНП в Луганській області, ОСОБА_1 в період з 30.07.2014 по 28.08.2014, з 13.11.2014 по 06.11.2015, з 07.11.2015 по 30.04.2018 був зарахований до складу сил та засобів, які беруть участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області.

Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області № А-475 від 26.05.2021, ОСОБА_1 в період з 25.06.2018 по 31.03.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Луганської області.

На звернення ОСОБА_1 від 09.11.2021 з приводу виготовлення та направлення до органів Пенсійного фонду України документів про призначення пенсії, останнім було отримано лист ГУНП в Луганській області № 6877/111/57/05-2021 від 24.11.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 запропоновано самостійно звернутись до ГУ ПФУ в Донецькій області для вирішення питання щодо можливості переходу на іншій вид пенсії, враховуючи той факт, що за інформацією ГУНП в Луганській області 19.05.2021 ОСОБА_1 вже звертався з заявою про призначення пенсії по інвалідності, яка була розглянута Сектором з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області та разом з іншими документами вказана заява направлена до ГУ ПФУ в Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №785 від 16.12.2021 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю: надання документів уповноваженим структурним підрозділом відповідного Міністерства, передбачених п. 1,7,12 Постанови № 3-1; необхідної календарної вислуги років, передбаченої п. «а» ст. 12 Закону № 2262.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції визнав право позивача на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язав управління розглянути це питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України)

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу років 25 календарних років і більше

За приписами статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Постанова № 393).

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Так, Верховний Суд у складі КАС в постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 300/2497/19 пояснив, що умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їхню професійну працездатність.

Таким чином у даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що позивач не мав календарної вислуги років для призначення пенсії, проте в нього був наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 3 Постанови № 393, тобто: час його служби в календарному обчисленні складав 19 років 08 місяців 01 день, час служби в пільговому обчисленні - 05 років 07 місяців 19 днів. Таким чином, ВС КАС визнав, що загальна вислуга років для призначення пенсії - 25 років 03 місяці 20 днів.

Аналогічну позицію зазначено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а.

В даному випадку, необхідний пільговий стаж позивача складає понад 25 років, що є достатньою умовою для призначення пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону №2262.

Як вбачається з матеріалів справи вислуга років позивача на день звільнення складає: 18 років 10 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 14 років 08 місяців 28 днів, що є більшою ніж 25 років а саме 33 роки 07 місяців 11 днів.

Оскільки календарна вислуга років позивача на день звільнення становить більше 25 років, позивач набув права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону 2262-ХІІ, що свідчить про обов`язок відповідача щодо призначення пенсії за такою заявою.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року № 200/1996/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв