Справа № 440/7533/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 р. Справа № 440/7533/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Супрун Є.Б.) від 21.11.2022 року по справі № 440/7533/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 21.06.2022 №190288 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт у зв`язку з перевезенням вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт."

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року по справі № 440/7533/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №190288 від 21.06.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року по справі № 440/7533/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2022 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Солодовником П.О. на підставі направлення на перевірку від 11.01.2022 № 015901 по вул. Благовіщенській у м. Тростянець Сумської області здійснювалася перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки уповноваженою особою відповідача був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , напівпричіп SAMRO, номерний знак НОМЕР_4 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , що використовує ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), керування яким здійснював водій ОСОБА_3 .

За наслідками проведеної перевірки, старшим державним інспектором Солодовником П.О. був складений акт № 314349 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.01.2022, яким зафіксовано, що при наданні послуг з перевезення вантажу (насіння соняшнику) згідно з ТТН № 136 від 14.01.2022 автомобільний перевізник здійснив порушення, а саме: на момент перевірки відсутнє посвідчення водія ОСОБА_3 відповідної категорії (СЕ), відсутні щоденні реєстраційні листи показників тахографа за 07.01.2022 - 12.01.2022, відсутній бланк підтвердження діяльності, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (т/з обладнаний тахографом, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 36).

Водій ОСОБА_3 зі змістом акту був ознайомлений під підпис, де зазначив про свою незгоду.

В матеріалах справи наявне повідомлення про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 02.03.2022 (а.с. 38) від 22.02.2022, яке адресоване ОСОБА_1 , а про призначення розгляду на 21.06.2022 (а.с. 38) адресоване ОСОБА_2 на зареєстровану за суб`єктом господарювання адресу позивача ( АДРЕСА_3 ).

Проте, доказів фактичного направлення ОСОБА_1 цих повідомлень відповідачі до відзиву не надали.

21.06.2022 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 190288 в сумі 17000,00 грн, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт") (а.с. 35).

Незважаючи на те, що до відповідальності притягнуто ОСОБА_2 , Полтавським ВДВС у Полтавському районі Полтавської області відкрито виконавче провадження ВП 69607328 щодо стягнення штрафу за оскаржуваною постановою з ОСОБА_1 , про що той дізнався 22.08.2022 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Не погоджуючись із правомірністю постанови № 190288 від 21.06.2022, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність в діях саме ОСОБА_1 порушення, що полягало у перевезенні вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що документи, які надавалися під час проведення заходів контролю та які мітяться в матеріалах справи, підтверджують те, що транспортний засіб, який перевірявсь уповноваженими посадовими особами під час проведення рейдової перевірки 14.01.2022 року, дійсно використовувався саме позивачем у справі - ОСОБА_1 . Помилка, яка була допущена, а саме: зазначення прізвища позивача як « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 » державним інспектором під час складання акту, є ніщо інше як описка, яка була допущена особою, яка заповнювала дані в товарно-транспортній накладній, однак це не впливає на суть виявленого порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарського штрафу. РНОКПП ОСОБА_1 як в товарно-транспортній накладній, так і в самому акті зазначено вірно. Вказує, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) державним інспектором Солодовником П.О. було повно та досконало досліджено надані до перевірки водієм документи, серед яких, зокрема, товарно-транспортна накладна, в якій саме ОСОБА_1 зазначений автомобільним перевізником. Також вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що доказів фактичного направлення ОСОБА_1 повідомлень про призначення до розгляду справи відповідачі до відзиву не надали є безпідставними. В якості спростування зазначеного, відповідачем до суду апеляційної інстанції надано список № 4401 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, датований 09.06.2022 роком, де зазначено номер поштового відправлення, отримувача та поштову адресу, куди рекомендований лист було направлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, як структурні підрозділи апарату служби за переліком згідно з додатком 3. А відтак суд відхиляє доводи позивача, про те, що затвердження графіку на направлення на рейдову перевірку здійснювалось не уповноваженою на те особою, позаяк такі документи підписані Начальником відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області як керівником територіального органу Укртрансбезпеки.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те територіальним органом - Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області, який утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 року № 1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті.

Статтею 6 Закону № 2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту акту № 314349 від 14.01.2022 р. вбачається, що під час проведення перевірки виявлено такі порушення: при наданні послуг з перевезення вантажу (насіння соняшнику) згідно ТТН № 136 від 14.01.2022 р. автомобільний перевізник здійснив порушення, а саме на момент перевірки відсутнє посвідчення водія ОСОБА_3 відповідної категорії (СЕ), відсутні щоденні реєстраційні листи показників тахографа, за 07.01.2022 р. 12.01.2022 р. відсутній бланк підтвердження діяльності, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (Т/З обладнаний тахографом) відповідальність передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, в акті вказано, що транспортний засіб використовує ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).

В свою чергу, зміст спірної постанови від 21.06.2022 р. свідчить про те, що за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_2 , хоча число, місяць, рік народження, ідентифікаційний номер, місце реєстрації вказані ОСОБА_1 (а.с. 35).

Тобто, прізвище особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності відрізняється від прізвище позивача.

Посилання апелянта на те, що ця обставина свідчить про явну опискою, яка була допущена особою, яка складала ТТН та це не впливає на суть виявленого порушення, колегія суддів зазначає. що як при складенні акту, так і під час винесення постанови посадовим особам надавалися різні документи, а не лише ТТН, а тому неправильне зазначення прізвища особи було допущено саме особами, які складали акт від 14.01.2022 р. та в подальшому особою, яка виносила постанову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що досліджуючи Акт № 314349 від 14.01.2022 р., судом встановлено, що внесення до акту відомостей про число, місяць, рік народження, ідентифікаційний номер особи суб`єкта господарювання, не є обов`язковими реквізитами, які вносяться до відповідно графи акту. Натомість, судом підтверджено що вказаний акт від 14.01.2022 р., а також постанова від 21.06.2022 р. містять розбіжності в частині зазначення прізвища особи, яка використовувала транспортний засіб та яку притягнуто до відповідальності.

В свою чергу, колегія суддів відхиляє доводи позивача, які вказані у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що число, місяць, рік народження, ідентифікаційний номер ОСОБА_2 дописано невідомо коли, але явно не під час складання акта перевірки, оскільки позивачем до суду не надано примірника акта, без зазначення таких відомостей.

Що стосується належного повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи про притягнення до відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Згідно повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт № 10860/36/24-22 від 22.02.2022 р. ОСОБА_1 повідомлялося про розгляд справи, який призначений на 02.03.2022 р.

Згідно повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт № 16180/36/24-22 від 09.06.2022 р. ОСОБА_2 (зазначено не прізвище позивача у справі) повідомлялося про розгляд справи, який призначений на 21.06.2022 р. (а.с. 38).

Разом з тим, під час розгляд справи в суді першої інстанції відповідачами не надано доказів отримання саме ОСОБА_1 вказаних повідомлень. Тобто, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Наданий до суду апеляційної інстанції список № 4401 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів суд не приймає в якості доказу у справі, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційні скарзі відповідач жодних обґрунтувань з приводу неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції не наводить. При цьому, у вказаному списку також зазначено прізвище отримувача « ОСОБА_4 ». Крім того, у разі ж направлення рекомендованого листа та неотримання його адресатом, останній повертається до відправника з відміткою про причини невручення, але таких даних відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наявність розбіжностей та помилок як акті від 14.01.2022 р., так і в постанові від 21.06.2022 р., відсутність доказів про належне повідомлення саме ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи про притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 190288 від 21.06.2022 р.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року по справі № 440/7533/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк