Справа № 120/13813/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 червня 2023 р. Справа № 120/13813/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представник позивача звернувся до відповідача із запитом, в якому просив перерахувати пенсію позивача з урахуванням стажу роботи в Республіці Монголія та надати розрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати. Однак, листом від 25.06.2021 року відповідач відмовив в зарахуванні до стажу позивача періоду роботи в Республіці Монголії. Також, на запит представника позивача надано розрахунок стажу, заробітної плати та розміру пенсії позивача.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, вважаючи їх протиправними та таким, що порушують право позивача на пенсійне забезпечення, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, починаючи з 18.06.2021 року.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що із записів трудової книжки та наказу не вбачається з якого часу і по який час позивач працював на території Монгольської Республіки. У відповідності до положень законодавства, зазначена інформація може бути підтверджена відповідними довідками або іншими документами.

Окрім того, правила та умови праці радянських працівників за кордоном були затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 25.12.1974 № 365, за якими на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширювалося законодавство Союзу PCP і союзних республік з особливостями, установленими цими правилами.

Усі посадові призначення і переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлялися наказом (розпорядженням) міністерств (відомств), які здійснювали регулюючу або оперативну діяльність щодо відповідних установ СРСР за кордоном, незалежно від наказу по відповідній установі за кордоном.

До трудових книжок спеціалістів, яких направляли на роботу за кордон, підприємство вносило запис про відрядження їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігалися на підприємствах, де вони працювали до від`їзду.

Записи в трудові книжки спеціалістів вносилися після закінчення їхньої роботи за кордоном підприємствами, в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. В довідках зазначався період роботи за кордоном і займана посада, а також підстави їх видачі (номера і дати відповідних наказів).

Проте відсутня інформація/документи, з яких вбачається період роботи позивача за кордоном.

Таким чином, немає законних підстав для зарахування до стажу роботи позивача періоду з 25.04.1988 по 11.03.1991 ( Монгольська Республіка).

Також представником відповідача надано витребувані судом матеріали пенсійної справи.

Представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до якої, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що просить звернути увагу, що відповідач у своєму відзиві не заперечує проти вимоги розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача без врахування заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, починаючи з 18.06.2021 року. Таким чином відповідач визнав неправомірну дію зі своєї сторони стосовно цієї вимоги, а тому вона доказуванню не підлягає. Крім того, представник позивача наголошує, що надані документи містять відомості щодо конкретних дат, коли саме позивача було відправлено у відрядження, а також в них зазначається, що в цей період позивач отримував заробітну плату за основним місцем роботи, що в свою чергу дає право на зарахування стажу за основним місцем роботи в незалежності від відрядження.

З`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні докази, суд встановив таке.

Відповідно до рішення № 40 від 28.01.2021 року та рішення від 26.03.2021 позивачу було призначено з 01.09.2020 року пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з розрахунком стажу, до страхового стажу для розрахунку пенсії не включено період з 26.04.1988 по 11.03.1991 включно.

Позивач 26.05.2021 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, додавши ряд необхідних документів. Крім того 18.06.2021 представник позивача звернувся до відповідача із запитом, відповідно до якого просив надати розрахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту стажу та коефіцієнту заробітної плати ОСОБА_1 станом на 18.06.2021 року; прийняти довідку від 17.06.2021 року № 14/2021 про періоди перебування у відрядженні в Монгольській Народній Республіці та належним чином завірений наказ.

Листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 25.06.2021 року представника позивача повідомлено, що для зарахування до стажу періоду роботи в Монголії до наказу про відрядження необхідно надати документи, які б підтверджували період роботи на території Монгольської Республіки.

Також, на запит представника позивача надано розрахунок стажу, заробітної плати та розміру пенсії позивача.

Не погоджуючись з відмовою відповідача зарахувати до стажу період роботи позивача у відрядженні в Монгольській народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р. та не погоджуючись з розрахунком індивідуального коефіцієнту заробітної плати з врахуванням заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, вважаючи, що цим порушується право позивача на належне пенсійне забезпечення, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України Про міжнародні договори України чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

06.04.1981 між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981, яка набула чинності з 28.01.1982 (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 1 зазначеної Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Згідно з ст. 4 Угоди при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження.

У цей же час, у відповідності до ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Правила та умови праці радянських працівників за кордоном були затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 25.12.1974 № 365, за якими на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширювалося законодавство Союзу PCP і союзних республік з особливостями, установленими цими правилами.

Усі посадові призначення і переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлялися наказом (розпорядженням) міністерств (відомств), які здійснювали регулюючу або оперативну діяльність щодо відповідних установ СРСР за кордоном, незалежно від наказу по відповідній установі за кордоном.

До трудових книжок спеціалістів, яких направляли на роботу за кордон, підприємство вносило запис про відрядження їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігалися на підприємствах, де вони працювали до від`їзду.

Записи в трудові книжки спеціалістів вносилися після закінчення їхньої роботи за кордоном підприємствами, в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. В довідках зазначався період роботи за кордоном і займана посада, а також підстави їх видачі (номера і дати відповідних наказів).

Як слідує зі змісту відзиву на позовну заяву до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 р. по 11.03.1991 р., оскільки з відомостей трудової книжки та наказу не вбачається з якого часу і по який час позивач працював на території Монгольської Республіки.

Разом з тим, згідно з відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що з 26.02.1981 р. по 10.09.2005 р. позивач працював в приватному акціонерному товаристві Південне управління механізації, яке до 26.12.1995 року мало назву Південне управління механізації ( записи 5- 12 ).

Відповідно до запису №8 від 25.04.1988 відряджений до Монгольської Народної Республіки у відділення тимчасової експлуатації Управління будівництва строком на 3 роки як машиніст ВПО-3000. Як підстава внесення запису зазначено наказ 83-Лс від 19.04.1988.

В свою чергу, згідно з записом №9 від 12.03.1991 зарахований по поверненню з закордонного відрядження машиністом ВПО-3000 по 5 розряду. Як підстава внесення запису зазначено наказ 37-м від 01.04.1991.

Згідно з довідкою ПрАТ Південне управління механізації вих.№14/2021 від 17.06.2021 р., ОСОБА_1 дійсно працював в Південному управлінні механізації з 26.02.1981 по 10.09.2005. 25.04.1988 позивач дійсно був відряджений в якості машиніста ВПО-3000 5 розряду з сім`єю в Монгольську Народну Республіку для праці у відділ тимчасової експлуатації Управління будівництва терміном на три роки згідно наказу №83-лс від 19.04.1988 р. За ОСОБА_1 збережено 60% середньої заробітної плати, включаючи всі надбавки і виплати, за останні два місяці отриманої ним за основною роботою до направлення за кордон ( а.с. 20 ).

Відповідно до наказу по Південному управлінню механізації головстроймеханізації №83-лс від 19.04.1988р. ОСОБА_1 машиніста ВПО-3000 разом з сім`єю з 25.04.1988р. відряджено в Монгольську Народну Республіку для роботи у Відділі тимчасової експлуатації Управління будівництва строком на 3 роки.

Таким чином, період роботи позивача з 25.04.1988 по 11.03.1991 р. підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак протиправно не врахований відповідачем до страхового стажу позивача для розрахунку пенсії, в зв`язку з чим призначення та виплата пенсії позивачу здійснені виходячи з заниженого страхового стажу ( а.с. 15 ).

Що ж до вимоги позивача зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періоду роботу з 25.04.1988 по 11.03.1991 р. в Монгольській Народній Республіці, то така, як похідна вимога, підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з рішення про призначення пенсії та з рішення від 27.05.2021 року про перерахунок пенсії ( у зв`язку з уточненням даних в ЕПС ) період роботи позивача з 25.04.1988 по 11.03.1991 р. не зарахований до його страхового стажу, чим було зменшено тривалість страхового стажу позивача, що відповідно вплинуло на обрахунок пенсії позивача та виплату її у зменшеному розмірі.

Таким чином, враховуючи висновок суду щодо протиправності дій відповідача, які полягають у незарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р., суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р. та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 18.06.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, починаючи з 18.06.2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013 працював на території Російської Федерації, а саме в ЗАО Трест Севзаптрансстрой, ТОВ Енергобудівельна компанія.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як визначено ст. 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом ч.ч. 1, 10, 12 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07 липня 2014 року) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку/перерахунку пенсії на підставі заробітної плати є первинні документи про нарахування такої заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Якщо особа працювала за межами України, то питання можливості врахування під час обчислення пенсії заробітної плати, одержаної в цій країні, визначається на підставі міждержавних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, підписаних Україною та відповідною державою. Так, якщо особа працювала у Росії, то відповідною угодою в галузі пенсійного забезпечення, підписаною, в тому числі, Україною та Росією, передбачена можливість обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати, одержаної у Росії. У цьому разі подається довідка про зарплату згідно з додатком 1 до Порядку 22-1 (включаючи період після 1 липня 2000р.).

При цьому перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

В свою чергу неможливість підтвердження сплати страхових внесків у відповідний період роботи на території російської федерації не є підставою для відмови в обчисленні пенсії з урахуванням заробітної плати, одержаної у Росії, оскільки основним документом, який підтверджує стаж роботи особи є трудова книжка.

Статтею 4 Угоди про співробітництво в області трудової міграції й соціального захисту трудящих- мігрантів, ратифікована Законом України від 11.07.1995 №290/ 95-ВР визначено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про утвір, що відповідають документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації й інші необхідні для здійснення трудової діяльності документи й завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку їх переклад на державну мову Сторони працевлаштування або російська мова. Виробничий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за фахом, взаємно визнається Сторонами. При остаточному виїзді трудящого- мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавцем (наймачем) видається йому довідка або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи й заробітній платі щомісячно.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу належить трудова книжка серії НОМЕР_3 , копія якої міститься в пенсійній справі ОСОБА_1 .

Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

Вказана трудова книжка містить записи про роботу позивача з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013 на території російської федерації, а саме в ЗАО Трест Севзаптрансстрой, ТОВ Енергобудівельна компанія.

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Представник позивача в позовній заяві просить зобов`язати відповідача розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013. При цьому, така позовна вимога жодним чином не обгрунтована в позовній заяві.

В той же час, як встановлено судом з наданих представником відповідача матеріалів пенсійної справи, позивач після звернення до суду з цим позовом в подальшому ( зокрема 22.09.2021 року та 21.10.2021 ) звертався до відповідача з заявами про перерахунок пенсії, в яких просив, в тому числі, врахувати заробітну плату з лютого 2012 року по грудень 2013 року за роботу в Російській Федерації, надаючи відповідні довідки про заробітну плату.

Таким чином, вимоги заявлені представником позивача щодо зобов`язати відповідача розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, фактично суперечать намірам та діям позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за відповідні періоди.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Херсонській області від 23.10.2021 року №40 ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з 06.02.2012 по 25.12.2013 року, проте таке рішення не є предметом оскарження в цій справі, в тому суд не може надавати оцінку його правомірності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню, як необгрунтована позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013 та, відповідно, про зобов`язання відповідача розрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати за період з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Керуючись положеннями ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. (дев"ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 18.06.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи в Монгольській Народній Республіці з 25.04.1988 по 11.03.1991 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. (дев"ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна