Справа № 440/2594/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Алєксєєва Н.Ю.

20 червня 2023 р.Справа № 440/2594/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

В с т а н о в и в:

14.02.2022 року товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» (далі ТОВ «Надежда Ритейл 2017», підприємство) звернулось до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області (далі ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) форми «С» від 14.07.2021 року № 5, яким підприємству на підставі акту перевірки № 4643/16/31/РРО/41022256 від 25.06.2021 року за встановлені порушення ст. 3 п. 12 Закону України від 96.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95-ВР), на підставі п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі ПК України) і п. 7 ст. 17 та ст. 20 Закону України, застосовано штрафна санкція за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 595777,62 грн.

Крім того, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 10.000 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач ГУ ДПС у Полтавській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення дійшов хибного висновку про нібито реалізацію підприємством пального, що не обліковане в журналі надходження пального на АЗС.

Позивач зазначає, що в Акті фактичної перевірки встановлено: відповідність фактично наявного пального - первинним документам та відомостям РРО; надходження товарно-матеріальних цінностей (пального) підтверджено первинними документами, а саме ТТН, видатковими накладними, актами приймання-передачі; надходження товарно-матеріальних цінностей супроводжено в належній формі та строки оформленням акцизних накладних; все пальне, що надійшло на АЗС оприбутковано та внесено до РРО (підтверджується відповідними Х-звітами. Підприємство не здійснює реалізацію пального, що не оприбутковано та не внесено до РРО; реалізацію пального підприємство здійснює з видачею належним чином оформленого фіскального розрахункового документа (чека); кількість та строк оприбуткування облікованого пального в РРО відповідає даним первинних документів; АЗС підприємства обладнані рівнемірами-лічильниками та витратомірами-лічильниками (ПРК), які підключені у встановленому порядку до даних системи 1С та РРО; щоденне звітування про обсяги (залишки) пального в тому числі про всі надходження пального на акцизний склад здійснюється своєчасно та в повному обсязі (є в баз даних ДПС України); реалізація пального здійснювалася із сплатою всіх податків та зборів та супроводжене акцизними накладними (зареєстровані ДПС України). При цьому незважаючи на всі вказані обставини, перевіряючими на підставі відсутності окремих записів в журналі надходження, зроблено висновок про реалізацію пального, що не обліковане у встановленому порядку.

Крім того, позивач зазначив, що контролюючим органом при здійсненні фактичної перевірки АЗС не було проведено жодних вимірювань, обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів, не було виявлено жодних відхилень обсягів наявних на АЗС нафтопродуктів від даних обліку підприємства. Під час проведення перевірки факт реалізації необлікованого товару не встановлений, оскільки виявлена розбіжність між даними обліку та фактичними залишками товару на АЗС.

Також, позивач звернув увагу на порушенні процедури проведення фактичної перевірки, зокрема відсутність конкретизації підстав проведення перевірки, проведення перевірки за межами мети її проведення визначеної наказом про її призначення, проведення по суті документальної, а не фактичної перевірки.

Також позивач просить суд здійснити розподіл судових витрат у справі.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, ГУ ДПС у Полтавській області зазначає, що працівниками відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Полтавській заст.нач. відділу Куницьким Р.М. та ГДРІ Литвин В.Ф. на підставі наказу від 15.06.2021 року № 1422-П «Про проведення фактичної перевірки», направлень від 15.06.2021 року № 1979, № 1980 та на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, 16.06.2021 року розпочато фактичну перевірку ТОВ «Надежда Ритейл 2017» за місцем фактичного провадження діяльності, а саме, АЗС № 16 з магазином за адресою: Полтавський р-н с. Івашки вул. Київська, 6.1 А. Перевіркою встановлено порушення вимог Закону № 265/95-ВР, а саме: не забезпечено ведення у встановленому законодавством порядку обліку товари запасів за місцем їх реалізації, та здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку, чим порушено п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР та застосовано штрафу санкцію у розмірі 595777,62 грн; та не забезпечення підприємством проведення розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, чим порушено п. 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та застосовано штрафну санкцію у розмірі 5.100 рн. За результатами фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки від 25.06.2021 року реєстраційний № 4643/16/31/РРО/41022256. Відповідно п. 7 ст. 17 та ст. 20 до Закону №265/95-ВР на підставі податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 року № 5 застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 600.877,62 грн.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до наданих до перевірки документів, встановлено надходження на АЗС № 16 з магазином за адресою: Полтавський р-н с. Іванівка вул. Київська, 6.1 А, пального, що не обліковане у встановленому порядку, загальна вартість не облікованого пального складає 297888,81 грн. (згідно додатку № 1до Акту), а саме: газу скрапленого у кількості 16,514 літрів (вартість не облікованого пального 262,41 грн); бензину автомобільного у кількості 2620 літрів (вартість не облікованого пального 77 490,90 грн); палива дизельного у кількості 7950 літрів (вартість не облікованого пального 220135,50 грн). При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Під час проведення перевірки перевіряючим не надавались документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач зазначив, що до матеріалів справи не надано документи, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу.

15.09.2021 року представником ТОВ «Надєжда Ритейл 2017» подана заява про стягнення судових витрат в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Заперечуючи проти задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що у акті виконаних робіт (послуг) не конкретизовано витрачений адвокатом час, написання позовної заяви, яка здебільшого містить цитовані норми законодавчих актів, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката. Крім того, позовна заява підписана платником податків, а не адвокатом (Скабук Ю.М.)

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року задоволено адміністративний позов ТОВ «Надежда Ритейл 2017».

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 14.07.2021 року № 5 в частині нарахування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 595777,62 грн.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ТОВ «Надежда Ритейл 2017» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 8936,66 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відображених в акті фактичної перевірки від 25.06.2021 року висновків щодо виявлення в ході перевірки різниці між кількістю бензину, дизельного пального та скрапленого вуглеводневого газу, яке надійшло на АЗС та кількістю реалізованого бензину, дизельного пального та скрапленого вуглеводневого газу станом на момент перевірки, даних щодо методів, засобів вимірювання та інших вимог щодо здійснення таких замірів Відсутність запису про надходження партії товару у журналі обліку надходжень товару не можна трактувати як відсутність ведення товарного обліку за наявності обліку цієї партії товару у інших документах первинного бухгалтерського обліку й у даних обліку звітів АЗС та даних РРО.

Також, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. Крім того, скаржник з посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18, від 30.09.2020 року у справі 201/14495/16-ц, від 21-.01.2021 року у справі № 280/2635/20 та інших зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат є відсутність документального підтвердження судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений ст. 80 ПК України, у силу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Законом України від 17.03.2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (зі змінами, внесеними законами від 30.03.2020 року № 540-IX, від 13.05.2020 року № 591-IX, від 14.07.2020 року № 786-IX) підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 52-2 такого змісту: «Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: (...) фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.».

Судом установлено, що ТОВ «Надежда Ритейл 2017» зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний номер 41022256, з 12.12.2016 року перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДПС у Полтавській області.

Позивач здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі пальним (код КВЕД 47.30), зокрема, на АЗС №16 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Івашки, вул. Київська 1А.

25.06.2021 року ГУ ДПС у Полтавській області на підставі наказу № 1422-П від 15.06.2021 року, направлень на проведення перевірки від 15.06.2021 року № 1979, 1980, проведена фактична перевірка платника податків ТОВ «Надежда Ритейл 2017» за місцем фактичного провадження діяльності АЗС № 16 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Івашки, вул. Київська 1А.

Результати перевірки оформлені актом від 25.06.2021 року № 4643/16/31/РРО/41022256, у якому, окрім іншого, відображений факт порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР в частині реалізації пального, що не обліковане у встановленому порядку.

Зокрема в акті перевірки зазначено, що суб`єктом господарювання не забезпечення введення в установленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу лише тих товарів, що відображені у такому обліку. Відповідно до наданих до перевірки документів, а саме: копій ТТН на поставку (прихід) пального, копій журналу оперативного обліку СВГ, що надійшов на АЗС (форма 2-ГС), журналу обліку надходжень нафтопродуктів (форма 13-НП) встановлено випадки відсутності обліку пального (СВГ та нафтопродуктів), що надійшли на АЗС. Інформація щодо надходження палива, що не обліковане в встановленому порядку, зазначено в додатку 1 до акту перевірки. Загальна вартість не облікованих за місцем реалізації товарів, не відображена у відповідних журналах обліку за цінами реалізації, що діяли на дату їх надходження на АЗС складає 297.888,81 грн. Підприємством не виконано вимоги Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 03.06.2002 року № 332 та вимоги Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.

14.07.2021 року, на підставі зазначеного Акту перевірки, ГУ ДПС у Полтавській області сформовано податкове повідомлення-рішення №5 про застосування до ТОВ «Надежда Ритейл 2017» на підставі п. 7 ст. 17, ст. 20 Закону № 265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій загалом у розмірі 600877,62 грн, у т.ч. 595777,62 грн. за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Скарга платника податків на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 14.07.2021 року № 5 залишена без задоволення рішенням ДПС України від 22.12.2021 року № 28716/6/99-00-06-03-02-06.

При цьому, ДПС України суть порушення підприємством п. 12 ст. 3 Закону 265/95-ВР визначила як загальна вартість не облікованих за місцем їх реалізації товарів та не відображених у журналі обліку нафтопродуктів на АЗС № 16 складає 297.888,81 грн.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «Надежда Ритейл 2017», колегія суддів зазначає, що перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено ПК України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Закон України № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно з пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Закон України від 16.07.1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХІУ) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Частинами першою та другою ст. 9 Закону № 996-ХІУ передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням специфіки здійснення діяльності із роздрібної торгівлі нафтопродуктами та з метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі Інструкція № 281/171/578/155).

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Згідно з підпунктом 10.2.10 п. 10.2 Інструкції № 281/171/578/155 на підставі товарно-транспортних накладних та акту приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Підпунктом 10.3.1.3 п. 10.3 Інструкції № 281/171/578/155 встановлено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.

У розділі 13 зазначеної Інструкції встановлені особливості проведення інвентаризації нафти та нафтопродуктів на підприємствах. Особливості обліку нафтопродуктів на АЗС визначені в розділі 16 Інструкції.

Положеннями пункту 16.1 Інструкції передбачено, що матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами нафтопродуктів у змінному звіті за формою № 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Колегія суддів зазначає, що особливості обліку нафтопродуктів також визначені зазначеною Інструкцією, згідно з якою, на підставі товарно-транспортних накладних та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Разом з тим, згідно з п.п. 10.3.1.3 п. 10.3 Інструкції облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Отже, журнал обліку надходження нафтопродуктів та змінний звіт не є первинним чи зведеним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і порушення порядку ведення такого журналу саме по собі не свідчить про відсутність обліку товарів у розумінні пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно зі ст. 6 Закону № 265/95-ВР, облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за №751/4044, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Згідно статті 1 Закону №996-ХIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

За приписами частин 1, 2, 5 ст. 8 Закону № 996-ХIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Згідно висновку акту, складеного ГУ ДПС у Полтавській області за результатами фактичної перевірки, контролюючим органом виявлено порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: порушення порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, продаж та зберігання нафтопродуктів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання. Зокрема, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що відповідно до наданих до перевірки документів, а саме: копій ТТН на поставку (прихід) пального, копій журналу оперативного обліку СВГ, що надійшов на АЗС (форма 2-ГС), журналу обліку надходжень нафтопродуктів (форма 13-НП) встановлено випадки відсутності обліку пального (СВГ та нафтопродуктів), що надійшли на АЗС.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що факт надходження товарно-матеріальних цінностей (бензин, дизельне пальне та скраплений газ) ТОВ «Надежда Ритейл 2017» підтверджено первинними документами (товарно-транспортними та видатковими накладними, актами приймання-передачі) з оформленням акцизних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.145-154).

Відомості про надходження ТМЦ позивач відобразив в бухгалтерському обліку шляхом обліку операцій з приймання пального по рахунку 0241 «Товари на складі», на підтвердження чого надано оборотно-сальдові відомості (а.с.34-45).

Також позивач внесені відомості про прийняті об`єми палива до РРО, на підтвердження чого до матеріалів справи залучені копії Х-звітів, які містять всі відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів, внесення яких передбачено у змінний звіт АЗС за формою № 17-НП та до справи залучені копії змінних звітів АЗС (форма 17-НП).

Із акта фактичної перевірки від 08.06.2021 року не встановлено порушень ТОВ «Надежда Ритейл 2017» вимог Закону № 996-ХIV та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, та/або порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару без проведення розрахунків через РРО та/або відсутність на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації товарів.

Колегія суддів зазначає, що журнал обліку надходження нафтопродуктів не є первинним чи зведеним обліковим документом у розумінні Закону № 996-ХІУ і порушення порядку ведення такого журналу саме по собі не свідчить про відсутність обліку товарів у розумінні п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР .

Разом з тим, в акті перевірки відповідачем не зазначено про те, які саме обставини (ненадання документів первинного бухгалтерського обліку, відсутність відповідних записів в журналах обліку тощо) посвідчують факт відсутності обліку підприємством пального (СВГ та нафтопродуктів), що надійшли на АЗС.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області зазначає, що відповідно до наданих до перевірки документів (копій ТТН, журналу оперативного обліку СВГ, що надійшов на АЗС форма 2-ГС, журналу обліку надходження нафтопродуктів, форма 13-НП) встановлені випадки відсутності обліку пального, що надійшли на АЗС. Вимоги апеляційної скарги не мотивовані фактом не надання підприємством до перевірки на запит контролюючого органу документів бухгалтерського обліку.

Також колегія суддів ураховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 14.02.2022 року у справі № 640/2008/20, Інструкція № 281/171/578/155, встановлюючи обов`язок суб`єкта господарювання вести передбачені нею форми обліку нафтопродуктів, регулює оперативний контроль підприємства за обігом нафтопродуктів. Відсутність чи недоліки в оформленні передбачених Інструкцією документів (журналів обліку, змінних звітів) не може бути єдиною підставою для висновку про порушення порядку ведення обліку палива за місцем його продажу та застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій, передбачених ст. 20 Закону № 996-ХIV.

Таким чином, відсутність запису про надходження партії товару у журналі обліку надходжень товару не можна трактувати як відсутність ведення товарного обліку за наявності обліку цієї партії товару у інших документах первинного бухгалтерського обліку й у даних обліку звітів АЗС та даних РРО.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 14.07.2021 року № 5 до ТОВ «Надежда Ритейл 2017» безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 595777,62 грн за відсутності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а тому, податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 року № 5 у оспорюваній частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/160 від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону № 5076-VI.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічні правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17, від 29.10.2020 року у справі № 910/3233/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладених в постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, а також постановах від 26.06.2019 року у справі № 813/481/18, від 02.10.2019 року у справі № 815/1479/18 та від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Також, згідно правових висновків Верховного Суду України, сторони можуть визначити гонорар адвоката у фіксованому розмірі (постанови Верховного Суду України від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, від 31.01.2022 року у справі № 185/5421/21).

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи копії: договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2022 року; переліку послуг, що зобов`язується надати адвокат на загальну суму 10000,00 грн; акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.09.2022 року на загальну суму 10000,00 грн.; ордеру від 30.08.2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № ПТ 1819 від 08.08.2017 року.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5.000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило
Постанова у повному обсязі складена і підписана 29 червня 2023 року.