Справа № 600/3548/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3548/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні його з військової служби на підставі п. в ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить строкову військову службу у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за своєю бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд на підставі п. в ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з строкової військової служби за сімейними обставинами на підставі п. в ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за його бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Відмова відповідача мотивована тим, що з поданих документів вбачається про можливість здійснення догляду за бабусею ОСОБА_2 іншими особами, а саме батьком позивача ОСОБА_3 .

Однак, з такою відмовою позивач не погоджується, адже є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своєю бабусею, оскільки його батько - ОСОБА_3 знаходиться за межами території України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками було надіслано поштову адресу відповідача.

Однак, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодної процесуальної активності у ході судового розгляду справи не проявляв.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу через перший відділ Дністровського РТЦК та СП і проходить у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області №117 від 03.05.2023 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації в селі Данківці Дністровського району Чернівецької області та до складу його сім`ї входить лише його бабуся ОСОБА_2 , яка проживає без реєстрації.

Згідно висновку ЛКК №532, виданого КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня Хотинської міської ради», ОСОБА_2 за станом здоров`я хвора та потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування.

У відповідності до Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/ фактичного місця проживання особи №30 від 03.05.2023 року (Хотинська ОТГ) ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, з наведеного вище Акту вбачається, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду згідно висновку ЛКК №532. Догляд за ОСОБА_2 до моменту призову на строкову службу до ЗСУ здійснював ОСОБА_1 . На даний час відсутні будь-які інші особи, окрім ОСОБА_1 , які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Поряд з цим, згідно довідки №182 від 03.05.2023 року, виданої виконавчим комітетом Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача, що підтверджується матеріалами справи), зареєстрований в с. Каплівка, Дністровського району Чернівецької області та знаходиться за межами України.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової строкової служби за сімейними обставинами на підставі п. «в» ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за його бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Однак, Військова частина НОМЕР_1 листом від 17.05.2023 року №812/3078 повідомила позивача про відсутність підстав для його звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. «в» ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки з поданих документів вбачається про можливість здійснення постійного догляду за бабусею іншою особою, а саме батьком позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 2232-XII).

Згідно приписів статті 1 Закону № 2232-XII Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 1 та частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 7 статті 2 Закону № 2232-XII строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходить строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Частиною 1 статті 18 Закону № 2232-XII передбачено, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України, які здійснюють опіку над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

Згідно пункту «в» частини 2 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби за сімейними обставинами (у разі виникнення у них права на відстрочку), в тому числі у випадку, якщо вони зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як встановлено судом вище, відповідно до довідки виконавчого комітету Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області №117 від 03.05.2023 року до складу сім`ї позивача за адресою: АДРЕСА_1 , входить його бабуся ОСОБА_2 , яка згідно висновку ЛКК №532 є хворою та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування.

Крім цього, у відповідності до Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №30 від 03.05.2023 року ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду згідно висновку ЛКК №532. Догляд за ОСОБА_2 до моменту призову на строкову службу до ЗСУ здійснював ОСОБА_1 . На даний час відсутні будь-які інші особи, окрім ОСОБА_1 , які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Поряд з цим, в матеріалах справи також міститься довідка №182 від 03.05.2023 року, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача), зареєстрований в с. Каплівка Дністровського району Чернівецької області. У довідці також міститься інформація про те, що ОСОБА_3 перебуває за межами України.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової строкової служби за сімейними обставинами на підставі пункту «в» частини 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за його бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

За результатами розгляду поданого рапорту, відповідач листом від 17.05.2023 року №812/3078 повідомив позивача про відсутність підстав для його звільнення з строкової військової служби за сімейними обставинами на підставі п. «в» ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки з поданих документів вбачається про можливість здійснення постійного догляду за бабусею іншою особою, а саме батьком позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, єдиною підставою для відмови позивачу у його звільненні зі строкової військової служби за сімейними обставинами на підставі п. «в» ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" фактично стало те, що, на думку відповідача, догляд за бабусею ОСОБА_2 може бути здійснено іншою особою, а саме батьком позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, такий аргумент відповідача суд оцінює критично, оскільки згідно довідки №182 від 03.05.2023 року, виданої виконавчим комітетом Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області, батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в с. Каплівка, Дністровського району Чернівецької області, взагалі знаходиться за межами території України, що фактично спростовує аргумент відповідача стосовно можливості здійснення ним постійного догляду за ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_1 та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який проходить строкову військову службу, дійсно є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду.

При цьому, варто зазначити, що до моменту призову на строкову військову службу саме позивач і здійснював постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 , про що йдеться у Акті обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №30 від 03.05.2023 року.

Поряд з цим, у зазначено вище Акті також зазначено про відсутність будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 , які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_4 .

Таким чином, наведене вище в сукупності свідчить про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з строкової військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами.

Отже, суд зобов`язує Військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з строкової військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

До подібних висновків також дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі №600/649/23-а.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у його звільненні з строкової військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з строкової військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , Код )

Суддя І.В. Маренич