Справа № 808/865/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2023 року м. Дніпросправа № 808/865/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №808/865/18 за позовом Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» до Запорізької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування Рішення про коригування митної вартості товару від 09.11.2017 № UA112070/2017/000093/1 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.11.2017 № UA112070/2017/00417.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року за вищезазначеною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі № 808/865/18 та справа призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправність спірного рішення митного органу, оскільки воно ухвалено без врахування документів, наданих позивачем під час здійснення митного оформлення. Вимоги щодо надання додаткових документів митницею висунуто безпідставно, оскільки надані документи не містили в собі розбіжностей та не мали наявних ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягала сплаті за ці товари. У зв`язку із відмовою митного органу у здійсненні митного оформлення позивач вимушений був здійснити митне оформлення товару за ціною скоригованою митним органом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби залишено без задоволення; рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 липня 2022 року касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби задоволено частково: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у скасовано; справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом повторного розгляду справи Запорізьким окружним адміністративним судом прийнято рішення від 22 вересня 2022 року, яким адміністративний позов ПрАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» задоволено: визнано протиправними та скасовані Рішення про коригування митної вартості товару від 09.11.2017 № UA112070/2017/000093/1 та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.11.2017 № UA112070/2017/00417.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції у даній справі подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи не було з`ясовано усі обставини, які мають значення для вирішення справи та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 22 вересня 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що митниця при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості товарів діяла обґрунтовано, неупереджено, добросовісно з дотриманням вимог чинного законодавства. Прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів та застосування резервного методу обумовлено тим, що позивачем заявлено неповні відомості, а надані до митного оформлення та контролю документи містили розбіжності, що не дозволяло митниці здійснити контроль правильності заявленої декларантом митної вартості товару. Судом першої інстанції при постановленні рішення не враховані висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 липня 2022 року.

Позивач правом подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Зазначеним вимогам рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» із компанією INTERCOMMODITIES SA укладено зовнішньоекономічний контракт від 14.11.2016 № 13160718, за яким продавець продає, а покупець купує феросплави та інші матеріали, кількість, якість, ціна, вартість, терміни і умови поставки яких визначаються в специфікаціях, що додаються до контракту і є його невід`ємною частиною. Продавець поставляє товар залізничним або автомобільним транспортом на умовах DAP Запоріжжя у відповідності до Інкотермс 2010.

Для митного оформлення товару в режимі імпорту декларантом 09.11.2017 до Запорізької митниці подано електронну митну декларацію № UA112070/2017/018056. Разом з МД №UA112070/2017/018056 подана декларація митної вартості товару ф.ДМВ-1 за якою ціна товару визначена в іноземній валюті у розмірі 300877,7900 USD, що у гривнях становить 8014254,8304.

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Умови поставки - DAP Запоріжжя.

Згідно відомостей ЕМД від 09.11.2017 № UA112070/2017/018056 позивачем до митного оформлення та контролю заявлено наступний товар: «Феросплави-ферованадій, фракція 5-50тт, вага чистого ванадію 8137кг, у біг-бегах. Партії: 369/5611-5618(246/9-252/9), 369/5603-5610(245/9), 369/5619-5624(253/9-254/9), Вміст: V 81.37%, С 0.15%, Si 1.30%, Сu 0.09%, Al 1.28%, P 0.022%, S 0.024%, Fe (баланс) 14.634%, ГОСТ 27130-94, марка FeV80. Застосовується у сталеплавильному виробництві, для легування сталі. Виробник: Evraz Nikom a.s., CZ Торгівельна марка: нема даних».

Разом з ЕМД від 09.11.2017 №UA112070/2017/018056 декларантом надано до митного органу наступні документи: пакувальний лист від 06.11.2017 №б/н; інвойс від 06.11.2017 №VN-17-018; товарно-транспортну накладну від 08.11.2017 №49; рахунок MBR Metals від 06.11.2017 №865-2017; калькуляцію Intercommodities від 07.11.2017 №405/2017; додаток від 06.11.2017 №1, специфікацію №158; витяг із сайту Argusmedia.com від 08.11.2017; додаток до договору з третіми особами від 06.11.2017 №1, специфікацію №2; лист MBR Metals від 06.11.2017 №412 (т.1 а.с.20, 95-96).

Під час здійснення контролю заявленої митної вартості товару посадовою особою митного органу відповідно до ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

В результаті такого контролю митним органом встановлено, що декларантом не підтверджено всі складові заявленої митної вартості, а саме:

1) в копії інвойсу від 06.11.2017 №VN-17-018 - зазначений SWIFT CRESCHZZ80A банківської установи CREDIT SUISSE підприємства «Intercommodities SA», не відповідає SWIFT CRESCHZZ69A, зазначеному в зовнішньоекономічному договорі (контракті) купівлі-продажу товарів від 14.11.2016 №13160718;

2) в копії інвойсу 06.11.2017 №VN-17-018 вказано назву лоту - 369/5603-5610(245/9), а в сертифікаті якості від 03.10.2017 № М20158716 та на маркуванні товару вказано - 369/5603-5610 (239/9-245/9), що не дає можливості однозначно визначити вміст ванадію в партії товару, який безпосередньо впливає на ціну товару.

У зв`язку із зазначеним, митницею, згідно з вимогами ст. 53 МКУ витребувано у декларанта додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларант 09.11.2017 засобами електронного зв`язку повідомив митницю про те, що ним надано всі необхідні документи і додаткові документи надаватись не будуть.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МКУ, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 МКУ.

Декларант Позивача скористався наданим правом і спірний товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання за МД від 10.11.2017 № UA112070/2017/018137.

Під час дії гарантійних зобов`язань Позивач для підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів листом від 12.01.2018 №171/1-7 додатково надав митниці наступні документи: платіжне доручення від 11.01.2018 №37 на суму 621748,18 USD; копії інвойсів від 18.10.2017 №VN-17-017 та від 06.11.2018 №VN-17-018.

Митниця розглянула додатково надані документи та за результатом розгляду листом від 18.01.2018 №197/11/08-70-65 повідомила позивача про відсутність підстав для скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 09.11.2017 №UA112070/2017/000093/1 та повернення суми фінансової гарантії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (в редакції від 13.03.2012).

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною четвертою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина п`ята статті 57 Митного кодексу України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В силу вимог ч.5 ст.53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені і цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МКУ слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. У зв`язку з чим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Матеріали справи свідчать, що надані декларантом документи містили всі необхідні відомості на підтвердження заявленого рівня митної вартості товару та піддавались обчисленню.

Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Запорізькою митницею не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені Запорізькою митницею розбіжності стосуються порядку заповнення реквізитів та стилю оформлення документів та не впливають на числові показники заявленої декларантом митної вартості товару.

Суд першої інстанції, з`ясовуючи обставини, про які зазначив Верховний Суд в постанові від 12 липня 2022 року, дійшов висновку про те, що факт чинності кодів SWIFT CRESCHZZ80A та SWIFT CRESCHZZ69A підтверджено офіційною відповіддю компанії «INTERCOMMODITIES SA», згідно з якою обидва SWIFT- коди присвоєні банку-отримувачу Credit Suisse. Зокрема: SWIFT CRESCHZZ69A - це філіал банку Credit Suisse, Lugano, Switzerland, a SWIFT CRESCHZZ80A - це головний офіс банку Credit Suisse, Zurich, Switzerland. Також судом першої інстанції правомірно враховано доводи позивача про наявність у відкритих джерелах інтернет-ресурсів довідкової інформації щодо SWIFT-кодів CRESCHZZ80A та CRESCHZZ69A, наприклад https://www.theswiftcodes.com містить наступні дані: SWIFT-код CRESCHZZ80A; код банку CRES - код присвоєний банку: CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG; код країни СН - код закріплений за країною: Швейцарія; Місцезнаходження ZZ - вказує на місцезнаходження, другий символ «Z» означає, що код і статус активний; код філіалу 80А - вказує на офіс філіалу; Головний офіс CRESCHZZ - основний офіс CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG, Швейцарія; SWIFT-кодCRESCHZZ69A; код банку С RES - код присвоєний банку: CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG; Код країни СН - код закріплений за країною: Швейцарія; місцезнаходження ZZ - вказує на місцезнаходження, другий символ «Z» означає, що статус активний; код філіалу 69А - вказує на офіс філіалу; головний офіс основний офіс CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG, Швейцарія. Як видно з наведеної інформації, обидва SWIFT-коди присвоєні одному й тому банку CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, яким чином SWIFT - код, або його відсутність в товаросупровідних документах безпосередньо впливає на числові значення ціни товару.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів митниці щодо неможливості визначення вмісту ванадію у зв`язку із зазначенням різних номерів лотів в копії інвойсу від 06.11.2017 №VN-17-018 та сертифікаті якості від 03.10.2017 № М20158716 та впливу цієї розбіжності на ціну товару.

Судом вірно встановлено, що сертифікат якості від 03.10.2017 № М20158716 виданий незалежною інспекторською компанією на матеріал «ферованадій» виробництва «Evraz Nikom a.s.», Чехія, в кількості 20000кг для лотів: 369/5595-5602 (235/9-238/9), 369/5603-5610 (239/9-245/9), 369/5611-5618 (246/9-252/9), 369/5619-5624 (253/9-254/9). Загальна кількість тарних мішків за сертифікатом складає 20 шт, за такими номерами: (235/9-238/9) - 4шт., в т.ч.: 235/9, 236/9, 237/9, 238/9; (239/9-245/9) - 7шт., в т.ч.: 239/9, 240/9, 241/9, 242/9, 243/9, 244/9, 245/9; (246/9-252/9) - 7шт., в т.ч.: 246/9, 247/9, 248/9, 249/9, 250/9, 251/9, 252/9; (253/9-254/9) - 2шт., в т.ч.: 253/9, 254/9.

Згідно специфікації від 06.11.2017 №158 до контракту від 14.11.2016 №13160718 позивач придбав у компанії «INTERCOMMODITIES SA» ферованадій у кількості 10 тонн. У відповідності до пакувального листа від 06.11.2017, наданого до митної декларації, на адресу покупця фактично були відвантажені 10 тарних мішків за номерами: 245/9, 246/9, 247/9, 248/9, 249/9, 250/9, 251/9, 252/9, 253/9, 254/9. Саме ці номери зазначені в інвойсі від 06.11.2017 №VN-17-018, включаючи номер 245/9.

Також судом вірно встановлено, що в інвойсі від 06.11.2017 №VN-17-018 ціна товару у розмірі 36 976,50 USD встановлена за одну метричну тонну чистого ванадію в феросплаві. Тобто, незалежно від вмісту ванадію в феросплаві, ціна залишається сталою, а загальна вартість партії товару визначається з урахуванням фактичного вмісту ванадію, підтвердженого сертифікатом якості. Згідно з сертифікатом якості від 03.10.2017 № М20158716 вміст ванадію за усіма переліченими в ньому лотами однаковий і становить 81,37%.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача щодо неможливості однозначно визначити вміст ванадію в партії товару є необ`єктивними і безпідставними. Натомість, сукупність наданих декларантом документів, що підтверджує числові значення заявленої митної вартості ферованадію, як під час митного оформлення, так і після випуску товару у вільний обіг дозволяла Відповідачу належним чином здійснити перевірку визначення митної вартості.

Судом першої інстанції також надано правову оцінку документам, наданим позивачем до митниці листом від 12.01.2018 №171/1-7 під час дії гарантійних зобов`язань у порядку, передбаченому ст. 55 МКУ, а саме: платіжне доручення від 11.01.2018 №37 на суму 621748,18 USD; копії інвойсів від 18.10.2017 №VN-17-017 та від 06.11.2018 №VN-17-018.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що питання відсутності інформації про зазначений в інвойсі "SWIFT CRESCHZZ80A" в будь-яких товаросупровідних документах є суперечливим по суті з огляду на той факт, що інвойс за своїм змістом і значенням згідно міжнародної комерційної практики є товаросупроводним документом. Як встановлено судом під час розгляду справи в міжнародній міжбанківській системі (SWIFT) коди CRESCHZZ80A та CRESCHZZ69A присвоєні банківській установі CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG. Відмінність між цими двома кодами полягає у трьох останніх знаках. Згідно структури коду, ці три останні знаки позначають філії банків, і не є обов`язковими (опція) для однозначної ідентифікації банківської установи, тому що для цього достатньо перших чотирьох знаків. Отже, для здійснення міжнародного грошового платежу в системі SWIFT, код банку бенефіціара є не достатнім. Визначальним є номер рахунку отримувача, відкритого в конкретному банку. Цей номер є унікальним і незмінним. З огляду на це, міжнародний номер банківського рахунку IBAN, відкритого в банку CREDIT SUISSE (SCHWEIZ) AG на ім`я компанії INTERCOMMODITIES SA для зарахування платежів в доларах США є СH053972001. Саме цей номер вказаний в контракті 13160718 від 14.11.2016, а також в інвойсі № VN-17-018 від 06.11.2017. Також саме на цей банківський рахунок було здійснено платіж від ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь INTERCOMMODITIES SA згідно інвойсу № VN-17-018 від 06.11.2017 за товар «Ферованадій» вартістю 300877,79 долл. США. Факт перерахування коштів на банківський рахунок СН053972001, вказаний у контракті від 14.11.2016 № 13160718, підтверджено платіжним дорученням від 11.01.2018 №37, яке було надано митним органам листом від 12.01.2018 №171/1-7.

Колегією судів встановлено, що відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої позивачем митної вартості товару після отримання від позивача документів. Відповідач необґрунтовано витребував у позивача додаткові документи.

На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали підстави для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребування додаткових документів.

До того ж, надаючи правову оцінку доводам відповідача, викладених у Рішенні про коригування митної вартості товарів від 09.11.2017 №UA112070/2017/000093/1 судом взято до уваги, що умови імпорту товару за МД від 06.10.2017 №UA110120/2017/110272 (джерело інформації для визначення митної вартості) суттєво відрізняються від умов заявлених позивачем у МД від 09.11.2017 №UA112070/2017/018056.

Так, товар імпортований ТОВ «Автомир-Транс» за МД від 06.10.2017 №UA110120/2017/110272 ввезено до України у режимі «ІМ 74» - товар на складі, умови поставки - невідомі (оскільки графа 20 МД від 06.10.2017 №UA110120/2017/110272 не заповнена).

Водночас, спірний товар ввезено позивачем на митну територію України за МД від 09.11.2017 №UA112070/2017/018056 у митному режимі «ІМ 40» з умовами поставки DAP.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не обґрунтовано чому ним для здійснення контролю співставлення взята саме МД від 06.10.2017 №UA110120/2017/110272 та не взяті до уваги інші джерела цінової інформації.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, що документи, подані декларантом для здійснення митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що викликають сумніви у достовірності наданої інформації; витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого методу визначення митної вартості, ніж основний.

За викладених обставин, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що декларантом на підтвердження заявленого рівня митної вартості товару подані всі документи, передбачені ч.2 ст. 53 МКУ. Документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів давали змогу ідентифікувати товар та обчислити його вартість. Проте, митницею не доведено неможливість обчислення заявленої митної вартості за наданими документами та не обґрунтовано які саме обставини можуть підтвердити додатково витребувані документи. Посилання митниці на наявність розбіжностей у наданих до митного оформлення документах не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, то постанову суду першої інстанції у дані справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) № 37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом методом.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 808/865/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко