Справа № 240/11129/22
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку,
Позивач звернулась до суду із позовною заявою у якій просить:
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Овруцького міського голови від 04.03.2022 №63-к "Про звільнення із займаної посади начальника юридичного відділу ОСОБА_1 ";
- зобов`язати Овруцьку міську раду поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу виконавчого комітету Овруцької місткої ради;
- стягнути з Овруцької міської ради на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 04.06.2022 по день фактичного поновлення на посаді.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Овруцької міської ради від 23.12.2021 № 1109 Про внесення змін до рішення міської ради від 30.12.2020 року № 8 Про затвердження структури і штатної чисельності виконавчого комітету та структурних підрозділів Овруцької міської ради юридичний відділ ліквідовано та виключено із структури 4-й штатних одиниці. На підставі вказаного рішення 23.12.2021 прийняте розпорядження Овруцького міського голови № 23 Про попередження працівників юридичного відділу виконавчого комітету Овруцької міської ради про зміну істотних умов праці та про наступне вивільнення.
04.03.2022 за розпорядженням Овруцького міського голови № 63-к її було звільнено з посади начальника юридичного відділу, однак, на її думку, відповідачем порушив процедуру скорочення, а саме, на думку позивача, причина скорочення повинна бути економічно обґрунтована. Однак, відповідачем не складалось техніко-економічне обґрунтування причин скорочення чисельності або штату. В мотивувальній частині рішення від 23.12.2021 року №1109 Про внесення змін до рішення міської ради від 30.12.2020 року №8 відсутні будь-які причини скорочення чисельності або штату. При цьому Позивач послалась на лист Державної служби України з питань праці від 08.06.2022 року. Крім того, на її думку, відповідачем порушено процедуру прийняття рішення Овруцької міської ради від 23.12.2021 року №1109; розпорядження Овруцького міського голови від 23.12.2021 року №354-к є повідомленням про звільнення у зв`язку з зміною істотних умов праці, та не є попередженням про скорочення чисельності чи штату; відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 ч. 1, ч. 4 КЗпП України в частині одночасного пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, установі та організації; позивачу були запропоновані не всі наявні вакантні посади за період з 23.12.2021 року по 04.03.2022; позивач не надавала офіційної відмови від переведення на запропоновані посади.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду справу в порядку статей 30, 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Представником Овруцької міської ради подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що позивачем рішення Овруцької міської ради від 23.12.2021 року № 1109 Про внесення змін до рішення міської ради від 30.12.2020 року №8 не оскаржується; необхідність скорочення чисельності або штату працівників, встановлено виключно для отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ст. 43 ч. 2 КЗпП України).
Крім того, статтею 42 ч. 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що внесення на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради належить до компетенції міського голови.
На виконання вказаних повноважень Овруцьким міським головою було винесено на розгляд сесії Овруцької міської ради пропозицію стосовно структури та штатної чисельності виконавчого комітету Овруцької міської ради. Відповідно до ст. 11 абз. 2,4 Регламенту Овруцької міської ради, затвердженого рішенням 4-ої сесії міської ради VIII скликання від 18.02.2021 року № 138, всі проекти рішень підлягають розгляду на засіданнях відповідних постійних комісій міської ради.
Якщо матеріали з якогось питання не пройшли попереднього розгляду в постійних комісіях, то тільки у виняткових випадках за рішенням сесії вони можуть бути включені до порядку денного. Вказані вимоги дотримані при прийнятті Овруцькою міською радою рішення від 23.12.2021 року №1109.
Доводи Позивача стосовно того, що їй не було запропоновано інші посади не заслуговують на увагу, оскільки вказані посади за своїми кваліфікаційними вимогами не відповідають її спеціальності.
Позивач подала відповідь на відзив у якому просить задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.
Після з`ясування позиції учасників справи, заслухання пояснення свідка та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу про перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
02 січня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника юридичного відділу виконавчого комітету Овруцької міської ради.
Рішенням Овруцької міської ради від 23 грудня 2021 року № 1109 Про внесення змін до рішення міської ради від 30 грудня 2020 року № 8 Про затвердження структури і штатної чисельності виконавчого комітету та структурних підрозділів Овруцької міської ради юридичний відділ ліквідовано та виключено із структури 4-й штатних одиниці.

На підставі вказаного рішення 23 грудня 2021 року прийняте розпорядження Овруцького міського голови № 23 Про попередження працівників юридичного відділу виконавчого комітету Овруцької міської ради про зміну істотних умов праці та про наступне вивільнення.

04 березня 2022 року за розпорядженням Овруцького міського голови № 63-к ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника юридичного відділу.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, позивач звернулася з даним позов до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша, шоста статті 43 Конституції України).

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі Закон №889-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року, №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини 1 - 3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу.

Згідно частини 3 статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

З аналізу частини 3 статті 87 Закону України Про державну службу» у редакції Закону України від 23.02.2021 №1285-IX випливає, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

У даній справі на підставі рішення сесії Овруцької міської ради від 23.12.2021 року №1109 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.12.2020 року №8 «Про затвердження структури і штатної чисельності виконавчого комітету та структурних підрозділів Овруцької міської ради», Овруцьким міським головою видано розпорядженням від 23.12.2021 року №354-к «Про попередження працівників юридичного відділу про зміну істотних умов праці та про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією юридичного відділу». Вказаним розпорядженням попереджено працівників юридичного відділу виконавчого комітету Овруцької міської ради про зміну істотних умов праці та про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією юридичного відділу, на підставі п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 Кодексу законів про працю України. Фактичне вивільнення працівників, вказаних у пункті 1 даного розпорядження, здійснити шляхом видання окремого розпорядження не раніше ніж через 2 місяці з дня видання даного розпорядження. Запланована дата вивільнення - 25 лютого 2022 року.

Таким чином, вказане розпорядження містить посилання на вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією юридичного відділу, відповідно до вимог п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, а тому не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що в Овруцькій міській раді відбулися зміни структури та штатного розпису у бік скорочення чисельності працівників.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц зазначено, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Окрім того, з 24.12.2021 року по 31.12.2021 року Позивач була відсутня на робочому місці у зв`язку з хворобою (перебувала на лікарняному), чого не заперечує учасники справи, розпорядженням №354-к визначено термін ознайомлення - протягом одного робочого дня, вказане розпорядження разом з пропозицією переведення на іншу посаду було направлено на адресу Позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вказаний лист було отримано Позивачем 18.01.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи.

При цьому, 04.01.2022 року Позивач прибула на роботу та ознайомилась з вказаними документами, що підтверджується її особистим підписом в додатку до розпорядження.

Щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тобто, відповідач має довести відсутність можливості запропонувати відповідні посади працівнику.

На час прийняття розпорядження у відповідача були в наявності вакантні посади; головного спеціаліста з питань юридичного забезпечення відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення; провідного спеціаліста відділу документообігу та організаційно- кадрової роботи (тимчасова вакансія); головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, консолідованої звітності та комунальної власності; головного спеціаліста відділу економічного розвитку та залучення інвестицій; провідного спеціаліста відділу культури і туризму Овруцької міської ради.

Таким чином, на час прийняття розпорядження в наявності була посада головного спеціаліста з питань юридичного забезпечення відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення, яка була запропонована Позивачу листом від 24.12.2021 року за вих. №02-09/4047. У вказаному листі також зазначено про необхідність письмового повідомлення про прийняте рішення стосовно згоди на переведення.

Однак, ОСОБА_1 з моменту ознайомлення з розпорядження та наявними вакантними посадами по час звільнення не повідомляла про наявність згоди на переведення на іншу посаду, зокрема, на посаду головного спеціаліста з питань юридичного забезпечення відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення, яка за професією та спеціальністю відповідала кваліфікації Позивача.

Доводи Позивача стосовно того, що їй не було запропоновано інші посади, не заслуговують на увагу, оскільки вказані посади за своїми кваліфікаційними вимогами не відповідають спеціальності Позивача.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем доведено відсутність можливості запропонувати позивачу рівнозначну або нижчу посаду, з урахуванням переважного права на залишення на роботі інших працівників.

Також суд зазначає, що позивач не навів критерії, визначені у ст.42 КЗпП України, за якими він мав переважне право залишення на роботі.

Отже, адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні №37801/97 від 01.07.2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) АС 591 at 638. сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь які правові наслідки настануть. Крім того, принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Так, на думку Суду, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В даній справі відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду в повній мірі належними та допустимими доказами доведено законність та обгрунтованість оскаржуваного наказу. Доводи позовної заяви вказаних висновків не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 КАС України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Отже, з урахуванням результатів розгляду справи підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Овруцької міської ради (вул. Тараса Шевченка, 31 а,Овруч,Коростенський район, Житомирська область,11101, ) про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова