Справа № 620/4432/23
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року Чернігів Справа № 620/4432/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів від 21.10.2022 № UA102000/2022/000074/2.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачем необґрунтовано скориговано митну вартість транспортного засобу із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до даних інформаційного ресурсу мережі Інтернет dat.de. Також вказує, що відповідачем у спірному рішенні не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також не обґрунтовано необхідність перевірки сумнівних відомостей та не зазначено документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час здійснення перевірки достовірності інформації, що наведена в доданих до митного оформлення документах, було встановлено, що наданий до митного оформлення договір купівлі-продажу автомобіля від 01.09.2022 нотаріально не засвідчений, договір купівлі-продажу від 01.09.2022 року не містить умов сплати коштів покупцем при купівлі цього автомобіля, відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати коштів (підтвердження ціни, що фактично сплачена) за оцінюваний транспортний засіб покупцем (чеки, що свідчать про оплату задекларованої суми вартості) та які можна було б ідентифікувати з цією поставкою автомобіля. Згідно з договором купівлі-продажу від 01.09.2022 року продаж автомобіля здійснює Stepan Lazarevich Todorov, в той же час відповідно до наданого до митного оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.07.2022 № НОМЕР_1 попереднім його власником є ОСОБА_2 , документи, які підтверджували б право власності Stepan Lazarevich Todorov на цей автомобіль, до митного оформлення не надавалися. Також не надано жодного документа щодо підстав перебування цього транспортного засобу на території Болгарії. Серед наданих до митного оформлення документів відсутні документи, що підтверджують факт оплати коштів за перевезення цього автомобіля. Також відсутні транспортні перевізні документи з маршрутом перевезення. Зазначає, що дата першої реєстрації автомобіля, вказана в договорі купівлі-продажу від 01.09.2022 (02.01.2017) відрізняється від тієї, яка вказана в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 22.07.2022 №1526887 (07/2017), а відповідно до графи 31 митної декларації від 26.09.2022 № UA 102170/2022/002233 заявлено потужність автомобіля 249 к.с., а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 320 к.с., що також впливає на рівень ціни автомобіля. Поставка автомобіля здійснювалася на підставі інвойсу від 31.08.2022, який до митного оформлення не надавався, наданий до суду інвойс не містить ні номеру, ні дати створення, тому не може братись до уваги судом як належний доказ.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначено, що у Митному кодексі України відсутня правова норма, яка зобов`язує декларанта для визначення митної вартості товарів підтверджувати його право власності на ввезений на митну територію України товар. Зазначає, що договір купівлі-продажу від 01.09.2022 разом з рахунком-фактурою є належними документами, що підтверджують вартість придбаного товару та містять всі необхідні реквізити для його ідентифікації. Вказує, що оскільки не було факту розрахунку через фінансову установу, а тому у позивача відсутні підстави для подання будь-яких банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару. Вказані митним органом неточності як-то розбіжності в першій даті реєстрації транспортного засобу та у зазначенні показнику потужності не спростовують задекларованої позивачем ціни митної вартості транспортного засобу.

Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивачем жодного платіжного документа, який би підтверджував сплату до даному товару, до митного оформлення надано не було.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 22.05.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника Чернігівської митниці про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.09.2022 ОСОБА_1 було придбано у нерезидента Stepan Lazarevich Todorov автомобіль VOLVO XC-90 номер кузову НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 02.01.2017 року вартістю 10700 доларів США (т. 1 а.с. 12, 16).

Позивачем з метою митного оформлення вищевказаного транспортного засобу до Чернігівської митниці ДФС було подано митну декларацію від 26.09.2022 № UA 102170/2022/002233, договір купівлі-продажу від 01.09.2022, рахунок-фактуру (інвойс) б/н, декларацію про походження товару б/н від 01.09.2022, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 22.07.2022, паспорт громадянина України та інші товаросупровідні документи, які зазначені в картці відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102170/2022/000134 (т. 1 а.с. 13, 16, 19, 22, 125-126, 128-132).

21.10.2022 Чернігівською митницею було прийнято рішення коригування митної вартості товарів № UA102000/2022/000074/2, згідно якого митним органом було визначено митну вартість товару 26963,32 доларів США (т. 1 а.с. 29-30).

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що в порядку контролю правильності визначення митної вартості (частина перша статті 54 Митного кодексу України) ТЗ, реалізуючи право, передбачене пунктом 1 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. За її результатами встановлено наступне: Відповідно до частини 2 пункту 2 розділу I «Загальні положення» Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 17.11.2005 № 1118, у разі придбання (отримання) ТЗ у громадян, одним з документів, що підтверджує право власності на ТЗ, є засвідчений нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договір купівлі-продажу, міни чи дарування тощо. Проте, наданий до митного оформлення договір купівлі-продажу автомобіля від 01.09.2022 нотаріально не засвідчено. Договір купівлі-продажу від 01.09.2022 не містить умов сплати коштів покупцем при купівлі вищезазначеного автомобіля. Серед наданих до митного оформлення документів в порушення пункту 4 частини другої статті 53 та частини першої статті 368 Митного кодексу України відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати коштів (підтвердження ціни, що фактично сплачена) за оцінюваний ТЗ покупцем (чеки, що свідчать про оплату задекларованої суми вартості) та які можна було б ідентифікувати з цією поставкою автомобіля. Згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2022 року продаж автомобіля здійснює Stepan Lazarevich Todorov. В той же час, згідно наданого до митного оформлення свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 22.07.2022 № НОМЕР_1 попереднім власником ТЗ є ОСОБА_2 . Документи, які підтверджували б право власності Stepan Lazarevich Todorov на цей автомобіль, до митного оформлення не надавалися. Згідно з договором купівлі-продажу від 01.09.2022 поставка автомобіля здійснювалася на умовах FCA - Varna, Болгарія. Але, серед наданих до митного оформлення документів в порушення пунктів 4 - 6 частини другої статті 53 та частини другої статті 368 Митного кодексу України відсутні документи, що підтверджують факт оплати коштів за перевезення цього автомобіля, також відсутні транспортні перевізні документи з маршрутом перевезення. Таким чином, до митної вартості автомобіля не включено таку її складову, як витрати на транспортування автомобіля до митного кордону України. Дата першої реєстрації автомобіля, вказана в договорі купівлі-продажу від 01.09.2022 (02.01.2017) відрізняється від тієї, яка вказана в свідоцтві про реєстрацію ТЗ від 22.07.2022 №1526887 (07/2017). Відповідно до митної декларації країни відправлення від 01.09.2022 № 22BG002005DA570149 (копія) поставка автомобіля здійснювалася згідно з інвойсом від 31.08.2022 року, який до митного оформлення не і надавався. Враховуючи розбіжності в документах, які можуть свідчити про викривлення дійсної вартості оцінюваного автомобіля, відповідно до частини другої та третьої статті 53 Митного кодексу України особі, уповноваженій на декларування, було запропоновано надати наступні додаткові документи:- висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (відповідно до проведеного митного огляду автомобіль має наявні пошкодження, ступінь яких може встановити лише експерт); рахунок про транспортні витрати перевізника товару (при визначенні митної вартості до ціни ТЗ не були включені витрати на його транспортування до митного кордону України); - касові або товарні чеки, ярлики або інші документи, що містять відомості, щодо вартості товару (для підтвердження задекларованої вартості ТЗ згідно з частиною першою статті 368 Митного кодексу України). В свою чергу, особою, уповноваженою на декларування, було надано лише звіт про незалежну оцінку нерозмитненого б/в пошкодженого ТЗ від 19.10.2022 № AS221019-002. Інші документи надано не було у зв`язку з їх відсутністю (лист від 21.10.2022 року). 3а результатами розгляду наданого звіту встановлено наступне. Для розрахунку середньої ринкової ціни КТЗ експертом бралися ціни на автомобіль Volvo ХС90 версії Momentum, в той час, як відповідно до інтернет-ресурсу find-car.co.il автомобіль Volvo ХС90 з номерним знаком НОМЕР_1 іншої версії - Inscription, що має суттєвий вплив на ціну ТЗ. Крім того, при аналізі цін на ідентичні автомобілі експертом не був врахований показник одометру оцінюваного ТЗ. Таким чином, наданий звіт не дає можливості впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації та здійснити його перевірку у відповідності до положень частини двадцять першої статті 58 Митного кодексу України. У зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, третій статті 53 Митного кодексу України, враховуючи розбіжності в документах, відсутність усіх складових митної вартості (витрати на транспортування до митного кордону України), є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості автомобіля самостійно. У відповідності до вимог частини п`ятої статті 55 та частини четвертої статті 157 Митного кодексу України проведена консультація між митним органом та особою, уповноваженою на декларування, з метою визначення основи митної вартості та обміну інформацією на ідентичні, подібні (аналогічні) товари. Враховуючи вимоги частин другої, третьої статті 53, частин шостої статті 54 та статті 368 Митного кодексу України підстави для визнання митної вартості автомобіля, заявленої особою, уповноваженою на декларування, відсутні. Митну вартість автомобіля скориговано відповідно до пункту 7.53 Методики за ціною продажу КТЗ в країні придбання або в провідних країнах-експортерах, з урахуванням вимог статті 64 Митного кодексу України. Відповідно до інтернет-ресурсу dat.de вартість «легкового автомобіля Volvo ХС90 версії Inscription, перша реєстрація 07/2017, 2.0 бензиновий двигун, 235 кВ (320 л.с.), автоматична коробка передач, показник одометру 100593 км» становить 35000 EUR або 34135,54 USD (1248289,00 грн.). Враховуючи визначені експертом (звіт про незалежну оцінку нерозмитненого б/в пошкодженого ТЗ від 19.10.2022 №AS221019-002) процент додаткового зменшення ринкової вартості КТЗ (0,80%) та вартість відновлювального ремонту (255858,36 грн.), вартість оцінюваного ТЗ становитиме 982444,33 грн. або 26865,79 USD. Митну оцінку ТЗ здійснено із застосуванням резервного методу на рівні 26963,32 USD (26865,79 USD + витрати на транспортування до митного кордону України (цінова база ЄАІС Держмитслужби - митна декларація від 14.06.2022 №А500080/2022/004170).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В силу положень частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, із сиcтемного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Так, позивачем до митного оформлення було надано рахунок-фактуру (інвойс) б/н, декларацію про походження товару б/н від 01.09.2022, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 22.07.2022 паспорт громадянина України та інші товаросупровідні документи, які зазначені в картці відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102170/2022/000134, та в яких зазначено характеристики товару: марку та модель автомобіля, номер кузова, рік виробництва, ціну.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 2. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

В силу вимог частин першої та другої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, окрім врахування проценту додаткового зменшення ринкової вартості КТЗ (0,80%) та вартість відновлювального ремонту, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортного засобу оскільки запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані, оскільки оплата за товар здійснювалась у готівковій формі.

В даному випадку суд вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, зокрема, договору купівлі-продажу від 01.09.2022, рахунку-фактури (інвойсу), які є достатніми для підтвердження числових значень усіх складових митної вартості імпортованого товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про не надання до митного оформлення рахунку-фактури (інвойсу), оскільки вказаний документ зазначений в картці відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102170/2022/000134.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Суд зауважує, що порядок та умов оплати за товар взагалі не становлять об`єкт контролю митної вартості, бо жодним чином не впливають на розрахунок митної вартості. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, у свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються, у зв`язку із чим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак відсутність відповідних не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою і для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача, що надання до митного оформлення договору купівлі-продажу, який не посвідчено нотаріально, є підставою для коригування митної вартості, оскільки відповідачем прийнято наданий позивачем договір купівлі-продажу від 01.09.2022, як документ, що підтверджує право власності на транспортний засіб.

Крім того, суд зазначає, що не включення до митної вартості автомобіля витрат на транспортування автомобіля до митного кордону України не можу бути підставою для коригування фактичної вартості придбаного товару, а може бути підставою для коригування митної вартості товару лише за рахунок додаткового включення таких витрат до заявленої декларантом вартості відповідного товару.

Разом з тим, відповідачем не доведено жодними доказами впливу інших, наведених в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, обставин на митну вартість заявленого до митного оформлення товару.

Також, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 21.10.2022 № UA102000/2022/000074/2, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних товарів, подібних (аналогічних) товарів та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами 4 та 5, а також джерело інформації, що не дає підстав вважати таке є рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 809/784/16, від 06.03.2019 у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

Також, суд звертає увагу, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно положень статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В обґрунтування правомірності прийнятого рішення про коригування митної вартості відповідач зазначає, що проводив консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією щодо застосування другорядного методу визначення митної вартості.

Однак, доводи Чернігівської митниці про проведення консультацій є необґрунтованими, оскільки право вимоги документів, передбачене у частині третій статті 53 Митного кодексу України, не може вважатися частиною процедури консультацій, передбачених частиною четвертою статті 57 Митного кодексу України.

Таким чином, вимога Чернігівської митниці про надання декларантом додаткових документів з посиланням на частину третю статті 53 Митного кодексу України не може свідчити про проведення процедури консультацій при митному оформленні товарів, оскільки вони врегульовані різними нормами Митного кодексу України, які передбачають вчинення сторонами різного роду дій: надання документів в одному випадку та обмін інформацією в іншому.

Отже, відповідачем не дотримано процедури при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стосовно інших посилань відповідача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 21.10.2022 № UA102000/2022/000074/2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 22500,00 грн. суду було надано копії договору про надання правової допомоги від 16.12.2022, додаткової угоду від 12.01.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акту виконаних робіт, ордер, виписку по рахунку (т. 1 а.с. 79-88).

Також відповідач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з залученням перекладача в сумі 1800 грн та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3750,00 грн (т. 1 а.с. 74-48).

Відповідачем у відзиві було викладено заперечення щодо стягнення вищевказаних витрат, вказано, що справа є незначної складності, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних. Зазначає, що правовий аналіз дій відповідача по справі та юридичні консультації клієнта охоплюються загальною діяльністю адвоката, а тому не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом саме даної справи, послуги щодо аналізу документів та складання позовної заяви дублюють одна одну. Такий вид послуг є подібними діями представника позивача під час підготовки позовної заяви, у процесі якої здійснюється формування правової позиції позивача та спростування доводів відповідача. аналізу судової практики, формування доказової бази тощо. Також формування та складення пакету документів позовної заяви для суду відповідача по справі та витребування та формування доказів по справі є подібними діями представника. Вказує, що представник позивачу участі в судових засіданнях не брав.

Також зазначає, що перекладач та експерт не залучалися судом до розгляду справи, експертиза не призначалася.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розмір винагороди за надання правової допомоги згідно умов договору визначений у вигляді гонорару, тобто не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22500,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Дана справа не потребувала значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки позовної заяви до суду, а справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Щодо витрат позивача, пов`язаних з залученням перекладача та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, то суд зазначає, що такі витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки перекладач не залучався судом до розгляду справи, а експертиза не призначалася судом.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,00 грн.

Також, за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1903,13 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Чернігівської митниці (пр-т Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів від 21.10.2022 № UA102000/2022/000074/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6903,13 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.06.2023.

Суддя Н.М. Баргаміна