Справа № 320/2826/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 червня 2023 року справа № 320/2826/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників:

від позивача: Янковська Ю.В.,

від відповідача: Дергунов К.В.,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому позивач просить суд:

- поновити строк для звернення до адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 08.04.2019, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 770810,24 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 192702,56 грн.; № від 08.04.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн.; № від 08.04.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. та № від 08.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 64234,19 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 16058,55 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 16.03.2023.

09.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.03.2023 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із оголошенням в місті Києві повітряної тривоги. Призначено наступне підготовче судове засідання на 11.04.2023.

11.04.2023 відділом канцелярії суду зареєстрована відповідь на відзив позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів та відкладено підготовче судове засідання на 11.05.2023.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із витребуванням додаткових доказів по справі на 25.05.2023.

25.05.2023 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Кушнової А.О. у щорічній відпустці. Призначено наступне підготовче судове засідання на 29.06.2023.

У підготовче судове засідання, призначене на 29.06.2023, з`явились представники сторін.

Суд зазначає, що до позовної заяви позивачем додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 №, №, №, №.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень йому стало відомо лише 27.10.2022 під час ознайомлення в Окружному адміністративному суді м. Києва з матеріалами справи №640/25116/21 за позовною заявою Головного управління ДПС у місті Києві як відокремленого підрозділу ДПС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1189096,93 грн. Також позивач вказує, що він не був належним чином повідомлений про проведення позапланової невиїзної перевірки, наказ від 18.01.2019 №615 та повідомлення про її проведення на адресу позивача не надходили, вручені не були. Таким чином, причина пропуску строку звернення до суду з даним позовом, на думку позивача, є поважною.

При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 13.02.2023 суд звернув увагу на те, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом буде вирішено судом після надходження доказів по справі від відповідача, оскільки докази на підтвердження направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачу перебувають у відповідача.

09.03.2023 відповідачем разом із відзивом на позовну заяву подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень № від 08.04.2019; № від 08.04.2019; № від 08.04.2019 та № від 08.04.2019.

На думку відповідача, відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України платник податків - ОСОБА_1 належним чином був проінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки копією наказу ГУ ДФС у м. Києві від 18.01.2019 №616 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмовим повідомленням від 18.01.2019 №4655/С26-15-42-02-27, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків, а саме: АДРЕСА_1 .

До клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідачем додано, зокрема, інформацію Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА про реєстрацію місця проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 , а також копії рекомендованих поштових відправлень щодо направлення на адресу платника податків копій наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 18.01.2019 №615 та повідомлення від 18.01.2019 №4655/С/26-15-42-02-27 (штрихкодовий ідентифікатор №5766), акту перевірки від 13.02.2019 №286/26-15-42-02-30/ (штрихкодовий ідентифікатор №302), та податкових повідомлень-рішень № від 08.04.2019; № від 08.04.2019; № від 08.04.2019 та № від 08.04.2019 (штрихкодовий ідентифікатор №450), відповідно до яких дана поштова кореспонденція повернулась на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання.

В підготовчому судовому засіданні 29.06.2023 представник відповідача подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав, у той час коли представник позивача щодо його задоволення заперечував.

При вирішенні клопотання (заяви) про залишення позовної заяви без розгляду суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як уже зазначено, частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 58 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 за результатом комплексного аналізу правового регулювання зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відтак, для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права.

Одночасно Верховний Суд зазначив, що відступає від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів.

Також Верховний Суд зробив висновок, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків за загальним правилом існує право ініціювати в суді спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Водночас правового висновку про те, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено процесуальний строк звернення до суду, а так само і про те, що він становить 1095 днів, постанова Верховного Суду не містить.

У розвиток наведеного правозастосування, з урахуванням змін, що відбулися в суспільних відносинах, а також практичних результатів існування тривалий час судової практики, відповідно до якої процесуальний строк звернення до суду в податкових спорах становить 1095 днів, Верховний Суд у складі судової палати вважає за необхідне змінити попередні підходи до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах.

Верховний Суд у складі судової палати вважає, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Таким чином, у випадку досудового вирішення спору, тобто оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, встановлюється місячний строк звернення до суду, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження. У разі, якщо процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення не застосовувалась, для оскарження податкового повідомлення-рішення застосовується шестимісячний строк звернення до суду, передбачений абзацом першим частини другої статті 122 КАС України.

Предметом розгляду у даній справі є оскарження податкових повідомлень-рішень № від 08.04.2019; № від 08.04.2019; № від 08.04.2019 та № від 08.04.2019.

Оскільки процедура адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень не застосовувалась, для оскарження спірних податкових повідомлень-рішень застосовується шестимісячний строк звернення до суду.

До суду дану позовну заяву позивачем направлено засобами поштового зв`язку 23.12.2022 згідно із штампом АТ "Укрпошта" на конверті, в якому надійшла позовна заява з додатками, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом.

05.04.2023 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в яких позивачем зазначено про те, що позивач не був належним чином до початку контрольного заходу повідомлений про проведення цієї позапланової невиїзної перевірки, позивач не знав про дату та час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та про прийняті за їх результатами податкові повідомлення-рішення. Позивач наголосив на тому, що йому стало відомо про наявність спірних податкових повідомлень-рішень лише 27.10.2022 під час ознайомлення з матеріалами справи №640/25116/21 за заявою ГУ ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1189096,93 грн. Також звернув увагу на те, що повідомлення від Укрпошти про надходження поштового відправлення від відповідача, а саме відзиву на позовну заяву, яка є предметом розгляду у даній справі, позивачу до поштового ящику не надійшло. Після ознайомлення з матеріалами справи №320/2826/23 та, побачивши фіскальний чек про направлення відзиву на адресу позивача, останній звернувся до Укрпошти щодо уточнення інформації про надходження відправлення, на що отримав відповідь, що в Укрпошти наявні проблеми із персоналом і поштар, який повинен розносити такі повідомлення хворіє, тому це повідомлення позивачу в поштовий ящик ніхто і не кидав.

Так, відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.3. ст. 42 ПКУ передбачено, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені ст. 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

У разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, наказ та повідомлення повинні бути надіслані та отримані платником податків до початку проведення перевірки.

Таким чином, за умови надсилання кореспонденції за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення до початку перевірки податковий орган слід вважати таким, що виконав вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України; несвоєчасність (тобто після початку перевірки) отримання платником відповідного листа може ставитися у провину податковій інспекції лише у випадку, якщо така несвоєчасність настала з вини податкового органу.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, копії наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 18.01.2019 №615 та повідомлення від 18.01.2019 №4655/С/26-15-42-02-27 податковим органом було направлено 22.01.2019 на адресу зареєстрованого місця проживання позивача АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням із штрихкодовим ідентифікатором №5766, проте поштове відправлення повернулося без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання» - 23.02.2019.

У свою чергу, судом встановлено, що перевірку позивача було проведено у період з 31.01.2019 по 06.02.2019, за результатами якої складено акт перевірки від 13.02.2019 №286/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 .

Отже, із доданих відповідачем доказів вбачається, що контролюючий орган приступив до проведення перевірки 31.01.2019 та закінчив її проведення 06.02.2019, в той час як поштове відправлення із копією наказу та повідомлення повернуто ГУ ДПС у м. Києві лише 23.02.2019, тобто після закінчення проведення перевірки.

Виходячи з зазначеного вище, з наявних у справі доказів вбачається, що позивач до початку проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не було отримано наказ та повідомлення про проведення такої перевірки.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, копії акту перевірки від 13.02.2019 №286/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 податковим органом було направлено 18.02.2019 на адресу зареєстрованого місця проживання позивача АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням із штрихкодовим ідентифікатором №302, проте поштове відправлення повернулося без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання» - 19.03.2019.

Судом встановлено, що копії податкових повідомлень-рішень № від 08.04.2019; № від 08.04.2019; № від 08.04.2019 та № від 08.04.2019 податковим органом було направлено 08.04.2019 на адресу зареєстрованого місця проживання позивача АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням із штрихкодовим ідентифікатором №450, проте поштове відправлення повернулося без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання» - 08.05.2019.

Враховуючи положення п.42.3 ст.42 ПКУ копії податкових повідомлень-рішень № від 08.04.2019; № від 08.04.2019; № від 08.04.2019 та № від 08.04.2019 вважаються врученими позивачу 08.05.2019, тобто в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, а відлік строку звернення до суду про оскарження таких податкових повідомлень-рішень починається з наступного дня, тобто з 09.05.2019 і закінчується 09.11.2019.

Суд акцентує увагу, що всі поштові відправлення контролюючого органу про направлення наказу та повідомлення про перевірку, акту перевірки, податкових повідомлень-рішень були повернуті відповідачу із зазначенням причини невручення: за закінченням терміну зберігання.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі №814/1469/17 висловлену таку правову позиція з приводу такої причини невручення поштового відправлення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Подібна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18.

Верховний Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 08 листопада 2018 року, у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Застосовуючи таку правову позицію у даній справі суд вважає, що повернення поштових відправлень, якими позивачу направлено копію наказу та повідомлення про перевірку, акту перевірки, податкових повідомлень-рішень з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», не може свідчити про обізнаність позивача щодо їх існування та як наслідок, наявності у нього можливості вжити відповідних заходів з приводу проведення перевірки та оскаржити її результати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформулювала висновок, відповідно до якого у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава). При цьому абз.2 п.79.2 ст.79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях, які позивач підтримав у підготовчому судовому засіданні 29.06.2023, зазначив, що у проміжок часу, коли була здійснена перевірка, позивач надавав послуги/виконував роботи в іншій місцевості та не знаходився за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) реєстрації понад 4 місяці. Вказаний факт підтверджується довідкою від 06.05.2023, виданою суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Із змісту вказаного документу вбачається, що позивач у період з 21.01.2019 по 29.05.2019 надавав вказаній особі послуги із загального технічного сприяння та безпосереднього монтажу щодо забезпечення рівня необхідних знань, виробничих навичок та кваліфікації; консультування з питань використання управління обладнанням та системою водопостачання. Місцем надання послуг є: АДРЕСА_2 .

На підтвердження вказаних обставин позивачем до письмових пояснень додано довідку ПП ОСОБА_2 від 06.05.2023; копію договору про надання послуг (виконання робіт) від 21.01.2019 №01/2019, укладений між ФО ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , разом із додатком №1 до вказаного договору; акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) №1 до договору про надання послуг (виконання робіт) від 21.01.2019 №01/2019.

Суд зазначає, що органи державної влади повинні уникати проявів надмірного формалізму при реалізації наданих їм повноважень та сприяти іншим учасникам публічних правовідносин у реалізації їх прав, зокрема щодо належного та своєчасного сповіщення про прийняті суб`єктом владних повноважень відносно них рішення.

Враховуючи вищевикладене, та невжиття контролюючим органом дій щодо реального повідомлення позивача про існування спірного рішення може бути розцінено судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом.

Дотримуючись позиції Верховного Суду від 27.01.2022 №160/11673/20, з якої вбачається, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

З огляду на встановлені фактичні обставини, що зумовили пропуск позивачем строку для звернення до суду з даним позовом, та підтвердження письмовими доказами факт відсутності позивача у місті Києві у період часу з 21.01.2019 по 29.05.2019, що унеможливлювало отримання в цей період рекомендованих поштових відправлень контролюючого органу, суд вважає поважними причини пропуску такого та приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 №, №, №, №, а тому клопотання позивача підлягає до задоволення.

Як наслідок, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Головного управління ДПС у місті Києві про залишення позовної заяви без розгляду.

У підготовчому судовому засіданні 29.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали суду складено 30.06.2023.

Керуючись статями 122, 123, 243, 248, 256 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, - задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

3. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у місті Києві про залишення позовної заяви без розгляду.

4. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кушнова А.О.