Справа № 480/4599/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 р.Справа № 480/4599/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, повний текст складено 24.11.22 по справі № 480/4599/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення різниці у заробітку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 08 березня 2022 року № 55 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 09 березня 2022 року № 45 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку, в тому числі інші грошові утримання, за час вимушеного прогулу, починаючи з дня наказу до дня фактичного виконання судового рішення; стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській на користь ОСОБА_1 всі судові витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу правову допомогу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідачем не виконано ухвалу суду, що відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є обов`язковою для виконання, тобто не направив матеріали службового розслідування на адресу позивача. ОСОБА_1 не було отримано ані жодних матеріалів службового розслідування відносно останнього, ані відзиву на позовну заяву. На поштову адресу позивача від Головного управління Національної поліції в Київській області документів не надходило. Стверджує, що в період до 03 березня 2022 року позивач перебував разом зі своїм підрозділом, ніс службу та виконував завдання націлені на забезпечення безпеки та охорони прав і свобод людини, а також інтереси суспільства та держави з охорони громадського порядку. Твердження, зазначені в оскаржуваному рішенні про те, що позивач не прибув на службу з 02 по 08 березня 2022 року, є недостовірними, адже останній 03 березня 2022 року знаходився на службі із своїм підрозділом Національної поліції, що можуть підтвердити співробітники позивача, зокрема ОСОБА_2 (який заявлявся свідком в рамках розгляду справи). При цьому рідні ОСОБА_1 перебували в смт Зноб-Новгородське, Шосткинського р-ну, в безпосередній близькості до Державного кордону України з російською федерацією. Через постійні переживання за своїх рідних, обставини початку окупаційної війни проти України, ОСОБА_1 вирішив звернутись до свого безпосереднього командира за дозволом на переведення для подальшого несення служби в Сумській області, що мало місце 03 березня 2022 року. Підполковник поліції ОСОБА_3 надав свою усну згоду на переведення, однак у зв`язку із надзвичайними подіями в країні, окрім рапорту на переведення вказав Позивачу скласти рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Два зазначені рапорти (про переведення до іншого місця несення служби та про звільнення з органів внутрішніх справи за власним бажанням) були надані позивачем, що мало місце 03 березня 2022 року. В подальшому ОСОБА_1 , разом з іншими працівниками поліції, зокрема ОСОБА_2 , направився до відділення поліції № 1 (м. Середино-Буда) Шосткинського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, до якого прибув 04 березня 2022 року. До 08 березня 2022 року позивач ніс службу, був залучений до охорони публічного порядку та безпеки на території Зноб- Новгородської об`єднаної територіальної громади спільно з поліцейськими відділення поліції № 1 (м. Середино-Буда) Шосткинського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, що підтверджується наданою інформацією, довідка від 23 травня 2022 року № К-11/72/01-2022. А 09 березня 2022 року від працівників вказаного відділення поліції дізнався про те, що ОСОБА_1 було звільнено відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУНП в Київській області) від 09 березня 2022 року № 45 о/с "По особовому складу". Просить врахувати, що з наказом про звільнення, тобто про наступне вивільнення працівника (державного службовця) не було повідомлення завчасно, як того вимагаю Кодекс законів про працю України, Закон України "Про державну службу", не пізніше ніж щонайменше за тридцять календарних днів до запланованого звільнення. Стверджує, що з оскаржуваного рішення від 24 листопада 2022 року, а саме матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 вбачається, що нібито позивачу неодноразово здійснювались телефонні дзвінки для повернення до місця дислокації підрозділу для подальшого несення служби. Однак дані факти є повністю неправдивими. До ОСОБА_1 з боку керівництва відповідача жодного разу не надходило ніяких телефонних дзвінків. При цьому, враховуючи поданий до підполковника поліції ОСОБА_3 рапорт на переведення для несення служби, Позивач вважав вирішеним питання його переведення. В разі надходження телефонних дзвінків до останнього, ОСОБА_1 обов`язково б виконав вказівку та повернувся для подальшого несення служби, відправивши сім`ю в безпечне місце. Звертає увагу суду, що позивач не отримував жодних повідомлень про проведення стосовно останнього службового розслідування, жодних листів виклику за його адресою реєстрації та фактичного проживання (є однією адресою) не надходило. Не відмовлявся від отримання листів, що могли адресуватись йому дисциплінарною комісією При цьому, не відомо чи маються такі повідомлення в матеріалах службового розслідування із відповідними відмітками рекомендованого листа про направлення за вірно визначеної адресою, фактом отримання або відмови від отримання листа-повідомлення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.06.2021 № 161 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відповідно до пункту 17 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 55 о/с від 08.03.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області", за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", пункті 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 року № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", які виразились у недотриманні положень конституції та законів України, інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги працівників поліції, безпідставному не виході на службу з 24.02. по 08.03.2022 року для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, поліцейського взводу № 3 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , притягнуто до відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції (а.с. 10, т. 1).

Згідно витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 45 о/с від 09.03.2022, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції, без виплати грошового забезпечення на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 55 від 08.03.2022, за порушення Присяги на вірність Українському народові та Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022 (а.с. 9, т. 1).

Вважаючи винесені накази ГУНП в Київській області від 08 березня 2022 року № 55 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області" та від 09 березня 2022 року № 45 о/с "По особовому складу" незаконними, такими, що винесені з порушенням норм трудового законодавства, без проведення належної службової перевірки, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон №580).

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі -поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із статтею 3 Закону № 580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону № 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону № 580).

Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту. Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статут встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського (окрім іншого): бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем служби в поліції, яка відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" є державною службою особливого характеру.

З огляду на матеріали справи, позивача звільнено зі служби у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який відповідно до змісту наказу № 45 від 09.03.2022 полягає у порушенні службової дисципліни, що виразилось у недотриманні Присяги працівника поліції на вірність Українському народові, невиконанні вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", та полягає в тому, що позивач безпідставно не вийшов на службу з 02.03.2022 по 08.03.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам. Вказані дії свідчать про наявність дисциплінарного проступку.

Обгрунтовуючи неправомірність винесеного наказу, позивач в апеляційній скарзі стверджує, що відповідач під час прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення не дотримався вимог Дисциплінарного статуту та не врахував те, що відсутність позивача за адресою місця дислокації підрозділу пов`язана з відбуттям ОСОБА_1 для подальшого несення служби на території Сумської області, і такі дії не можуть кваліфікуватися як дисциплінарний проступок, в т.ч. як порушення Присяги працівника поліції.

На противагу зазначеним доводам, колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану ", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 року № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

З огляду на матеріали справи, а саме: висновок службового розслідування (а.с. 126-317, т. 1) та інформацію викладену у довідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління, про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразились у порушені вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" від 08.03.2022у, відповідно до яких встановлено, що до керівництва Головного управління надійшли доповідні записки начальників УПД, УКР, (окрім іншого) Вишгородського районного управління поліції про неправомірні дії окремих працівників зазначених підрозділів, які виразились у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію " та безпідставному невиході на службу.

З вказаного висновку вбачається, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 року № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Незважаючи на вищенаведене, на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місць для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам не прибув з 02.03.2022 по 08.03.2022 поліцейський взводу № 3 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 .

Також в матеріалах справи наявний акт про відсутність на службі, який складений начальником Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції ОСОБА_4 спільно з заступником начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції ОСОБА_5 та заступником начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції ОСОБА_6 , відповідно до якого встановлено про відсутність на службі без поважних причин (окрім іншого) поліцейського взводу № 3 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 02.03.2022 по 08.03.2022 (а.с. 105, т. 1).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 08.03.2022 комісією в складі начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції Бежука Р.В., т.в.о. начальника СКЗ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області майора поліції Винника О.С. та т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу службових розслідувань управління головної інспекції ГУНП в Київській області майора поліції Кальченка О.В. складено акт про те, що (окрім іншого) поліцейському взводу № 3 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшому сержанту поліції Компанійцю Олександру Олександровичу, у телефонному режимі було неодноразово повідомлено та запропоновано прибути до Вишгородського РУП ГУ (м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) для написання письмових пояснень по факту невиходу на службу, однак останній у телефонному режимі повідомив, що прибувати для написання письмових пояснень не буде (а.с. 106-107, т. 1).

Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення начальника ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області підполковника поліції Чумака С.В., зі змісту яких встановлено, що 02.03.2022 мотивуючи свою поведінку посиленням військових дій навколо м. Київ, ОСОБА_1 повідомив, що має намір поїхати до родини у Сумську область, оскільки може виникнути необхідність для їх захисту, на що йому було повідомлено, що він не може залишити розташування Київського гарнізону, однак останній незважаючи на це здав вогнепальну зброю, засоби індивідуального захисту та залишив місце дислокації підрозділу. Також в поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 здійснювались телефонні дзвінки під час яких йому повідомлялось, що він має повернутись на робоче місце та про те, що його дії порушують вимоги законодавства України, однак такі дзвінки останній ігнорував та на робоче місце не прибув, у зв`язку з чим було підготовано доповідну записку та складено відповідні акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому 1 місці без поважних причин (а.с. 108-109, т.1).

Як встановлено із листів Відділу документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області від 03.08.2022 № 2842/109/11/02-22, Вишгородського районного управління поліції від 03.08.2022 № 1371/109/1500/2022 до Відділу документального забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області, Вишгородського районного управління поліції, відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції рапорти поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0099819) щодо переведення до іншого місця несення служби та про звільнення з поліції за власним бажанням не надходили та не реєструвались (а.с. 50, 54, т. 1).

Відповідно до довідки № К-11/72 від 23.05.2022 за підписом начальника відділення поліції № 1 (м. Середино-Буда) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області майора поліції Сергія Тітенка старший сержант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу № 3 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області прибув до відділення поліції № 1 (м. Середино-Буда) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області 04.03.2022, на облік не ставав. 05.03.2022, 06.03.2022, 07.03.2022, 08.03.2022 поліцейський залучався до охорони публічного порядку та безпеки на території Зноб-Новгородської ОТГ. Табельна та автоматична зброя ОСОБА_1 не видавалась (а.с. 11, т. 1).

Отже, наведеними вище належними, достатніми та достовірними доказами підтверджується, що позивач був відсутній на робочому місці (службі) в період воєнного стану в Державі та видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом його звільнення є правомірним.

З приводу доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що в період з 05.03.2022 по 08.03.2022 він залучався до охорони публічного порядку та безпеки на території Зноб-Новгородської ОТГ, то колегія суддів зазначає, що оскільки залучення позивача до охорони публічного порядку та безпеки на території іншої області не є переведенням на інше місце служби, та не свідчить про виконання в період з 05.03.2022 по 08.03.2022 позивачем своїх службових обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що посадовими особами Головного управління Національної поліції в Київській області видавались накази про переведення ОСОБА_1 з 02.03.2022 на інше місце несення служби, відрядження тощо.

Як правильно виснував суд першої інстанції, участь позивача в охороні публічного порядку та безпеки на території Зноб-Новгородської ОТГ в період з 05.03.2022 по 08.03.2022 відбулась за його рішенням, а не на виконання наказів керівництва, а отже вказаний факт не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене дисциплінарне правопорушення.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі не навів жодних доводів щодо поважності причин не виходу на службу з 03.03.2022 по 04.03.2022.

Доводи позивача про те, що ним було написано одразу два рапорти: на звільнення за власним бажанням та про переведення, не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд звертає увагу, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Разом з тим, судом не встановлено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних наказів, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Водночас, суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі ним не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації. Якогось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Беручи до уваги, що судом встановлено факт відсутності позивача на робочому місці (службі) в робочий час у період воєнного стану в Україні, висновок службового розслідування про відсутність позивача на службі без поважних причин є обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції та аргументами відповідача про те, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Київській області від 08 березня 2022 року № 55 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області" та від 09 березня 2022 року № 45 о/с "По особовому складу".

Позовні вимоги в частині поновлення позивача на службі в поліції у спеціальному званні, а також стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від скасування спірного наказу, а тому також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Щодо посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема в тому, що поза межами контролю суду залишилася та обставина, що відповідачем не виконано ухвалу суду, що відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є обов`язковою для виконання, тобто не направлено матеріали службового розслідування на адресу позивача, то колегія суддів звертає увагу на таке. Слід зазначити, що позивач та його представник не були позбавлені можливості ознайомитися з матеріалами справи та зробити необхідні копії, в тому числі зробити копію висновку службового розслідування або завчасно повідомити суд про невиконання відповідачем вимог ухвали, що за власної пасивної поведінки зроблено не було. Отже, вказане вище не є тим порушенням норм процесуального права, яке може бути обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 по справі № 480/4599/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 30.06.2023.