Справа № 308/3534/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 308/3534/23 пров. № А/857/8850/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Улицької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2023 року (головуючий суддя Шепетко І.О., м. Ужгород) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6601094 від 26.02.2023, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2023 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6601094 від 26.02.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати таке рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що водій під час зупинки надав усні пояснення поліцейському, що автомобіль пройшов відповідну сертифікацію та був допущений до руху на території України, у зв`язку із чим мав червоні задні покажчики повороту.

В свою чергу поліцейські пояснили, що відповідно вимогам п. 6.1.5. ДСТУ3649:2010 «Колісні транспортні засоби» (що містить вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання) п. 6.1.5 встановлено кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ, які визначають відповідно до таблиці 1. Так, зокрема: задній покажчик повороту повинен бути автожовтий та його кількість визначена: 2 або 4, та Необхідність установлення ПЗС є обов`язковою для всіх категорій.

Проти встановлення на автомобілі червоних задніх покажчиків повороту водій не заперечував, проте був не згоден з забороною їх використання на території України.

Також, позивач у позові, оскаржувану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що встановлені пристрої освітлення та світової сигналізації на автомобілі відповідають вимогам чинних в Україні нормативних документів та позивач керував автомобілем, який на час винесення постанови пройшов обов`язкову Сертифікацію на відповідність ДСТУ 3649:2010. Будь яких переобладнань, конструктивних змін, зокрема, до зовнішніх світлових приладів не вносилося.

В свою чергу даний автомобіль було привезено з США, та на ньому були встановлені червоні задні покажчики повороту.

В судовому засіданні представником позивача також наголошувалося, що на вищевказаному автомобілі були встановлені червоні задні покажчики повороту, бо він пройшов відповідну сертифікацію, а отже мав право на рух на території України.

Під час перегляду відеозаписів з портативних відеокамер поліцейських (нагрудних) видно, що у задні ліхтарі встановлені червоні, а не автожовті лампи.

У зв`язку із чим були зроблені скріншоти з даних відеозаписів, які роздруковані та надавались до суду у додатках.

Зазначене вище суперечить первинним поясненням позивача, представника позивача та принципу добросовісності. Що в свою чергу говорить про те, що позивач просто хоче уникнути відповідальності.

Верховний Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Відтак ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Зазначеної правової позиції дотримується ВС який у постанові від 22.05.2020 року по справі № 825/2328/16 зазначив наступне.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (иііга уігез асііоп - іпуаіісі асі). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Із вищевказаного випливає, що не зазначення конкретного пункту ПДР, при цьому зазначення порушення саме п. 6.1.5. ДСТУ3649:2010 (тобто конкретне правопорушення) не може бути формальною причиною скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2022 о 14 год. 19 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області Матлахом І.І. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6601094, за якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в м. Ужгороді по вул. Шахтарів, 1, керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN» моделі «TIGUAN» державний номерний знак НОМЕР_1 використовував червоні покажчики повороту, які не відповідають вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушив п.9 ПДР використання приладів (зовнішніх освітлювальних попереджувальних сигналів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Постановляючи рішення суд першої інстанції правильно врахував, що ч. 2 ст. 122 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзді на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушенні правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташуванні транспортних засобів на проїзній частині, порушенні правил руху автомагістралями, користуванні зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використанні цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користуванні під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушенні правил навчальної їзди.

Згідно вимог ДСТУ 3649:2012 «Колісні транспортні засоби» (що містить вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання) п. 6.1.5 встановлено кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ, які визначають відповідно до таблиці 1.

Так, зокрема: задній покажчик повороту повинен бути автожовтий та його кількість визначена: 2 або 4, та Необхідність установлення ПЗС є обов`язковою для всіх категорій.

Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, пункт 10, перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстру виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року № 738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин на обладнання», сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.

Пунктом 1.2. наказу Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521 «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

Відповідно до п. 1.10 зазначеного Порядку сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження - документ, яким уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що окремо взятий КТЗ чи партія обладнання, які не мають сертифікату типу, відповідають вимогам цього Порядку.

Відповідно до п.1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 №607, цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що переобладнання транспортного засобу проводиться суб`єктом господарювання, який має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену з МВС та Мінінфраструктури, і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, або власником такого засобу в індивідуальному порядку.

Згідно з п. 5 Порядку, для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному порядку власник або його представник подає до спеціально уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання транспортного засобу, в якій зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання, а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення переобладнання.

Пунктом 6 Порядку визначено, що спеціально уповноважена організація розглядає заяву про погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги) переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.7 Порядку, за результатами розгляду заяви про погодження спеціально уповноважена організація видає документ про погодження або надає обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Судом першої інстанції з`ясовано, що згідно наданого сертифіката відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу номер UA.013.311155-22 від 05.08.2022, даний колісний транспортний засіб «Volksvagen Tiguan» може бути зареєстровано і/або допущено до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження.

Згідно відповіді, наданої приватним підприємством «АЄС СТАНДАРТ», транспортний засіб «Volksvagen Tiguan» VIN НОМЕР_2 на момент проведення процедури індивідуального затвердження колісного транспортного засобу відповідав вимогам чинного законодавства України, нормативної документації, в тому числі і вимогам п.6.1.5. ДСТУ 3649:2010.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме те, що він використовував червоні покажчики повороту, які не відповідають вимогам п.6.1.5. ДСТУ3649:2010 та порушив п.9 ПДР. У постанові не конкретизовано, який саме підпункт пункту 9 ПДР порушив позивач та відповідачем не надано жодних доказів здійснення переобладнання транспортного засобу з порушенням вимог відповідних стандартів, а відтак підставно вважав, що постанова серії ЕАС №6601094 від 26.02.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2023 року по справі № 308/3534/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін