Справа № 308/11299/23
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Гриб А.В., представника позивача Костів Л.А., відповідача ОСОБА_1 , його захисника Ільницького С.М., перекладача Болюх Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що відповідач - громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 14 годині 36 хвилин 30.06.2023 року ,був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 302 прикордонного знаку на відстані 350 метрів до державного кордону України при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, в пішому прядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через Державний кордон.

Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Відповідно до вимог ст. 263 КУпАП відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи.

У позовній заяві вказано на те, що під час здійснення фільтраційно-перевірочних заходів шляхом проведення співбесіди з відповідачем було встановлено, що у відповідача наявна «Довідка про особу» видана ГУ ДМС України в Закарпатській області. Також, було встановлено, що стосовно відповідача Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення від 12 серпня 2020 року по справі №308/7869/20 за позовом ГУ ДМС України в Закарпатській області про примусове видворення відповідача за межі території України, яке громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогоднішній день не виконав.

При обґрунтуванні позову, позивач посилається на п. 14 ст. 1, ч. 3 ст. 3, абз. 1 частини 8 статті 26, ч.3 ст. 29, ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», абз. 6 ст. 2 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ч. 1 ст. 289 КАС України, ст. 10 Закону України «Про прикордонний контроль»,

При цьому позивач зазначає, що 12 серпня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, яке громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогоднішній день не виконав, яке немає терміну дії та не було оскаржено у встановленому законодавством порядку.

Позивач зазначає, що згідно вимог пункту 15-2 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» в редакції Закону № 2952-IX від 24.02.2023, на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається прийняття та виконання рішень про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, затриманих під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2020 року про примусове видворення відповідача за межі території України, громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогоднішній день не виконав, відсутністю документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, а також підстав для законного перебування в Україні.

Позивач зазначає, що враховуючи, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення від 12 серпня 2020 року про примусове видворення відповідача за межі території України, яке громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогоднішній день не виконав, спроба незаконного перетинання державного кордону із України до Словацької Республіки, відсутність у нього документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, а також підстав для законного перебування в Україні, тому наявні всі підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, дотримуючись вимог частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені та законами України, керуючись вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 12, 20, 55, 59, 60, 122, 160, 161, 168, 245, 289, 370 КАС України, позивач просить суд:

Затримати громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (зі слів), з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на 6 місяців (до 30.12.2023).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Додатково вказуючи що судом було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП відносно відповідача, за яким його визнано винним у вчиненні такого, накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Відповідач пояснив що має в наявності виключно копію доданої до позову довідки, він звертався до посольства Чехії, на даний час документів не отримав. Має бажання повернутись додому, але заперечує проти затримання на шість місяців.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідач громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 14 годині 36 хвилин 30.06.2023 року ,був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 302 прикордонного знаку на відстані 350 метрів до державного кордону України при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, в пішому прядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через Державний кордон.

Вказане свідчить що своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Відповідно до вимог ст. 263 КУпАП відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Під час здійснення фільтраційно-перевірочних заходів шляхом проведення співбесіди з відповідачем було встановлено, що у відповідача наявна «Довідка про особу» видана ГУ ДМС України в Закарпатській області. Також, було встановлено, що стосовно відповідача Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення від 12 серпня 2020 року по справі №308/7869/20 за позовом ГУ ДМС України в Закарпатській області про примусове видворення відповідача за межі території України, яке громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогоднішній день не виконав.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін наданими у судовому засіданні, а також наявними у справі письмовими доказами: протоколом про адміністративне затримання від 30.06.2023, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених документів від 30.06.2023, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.08.2020 про примусове видворення.

Разом з тим, у відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу або підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до вимог ч. 4 та ч.13 статті 4 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування (з метою навчання) та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні та на період навчання.

Судом встановлено, що відповідач вчинив дії які підпадають під кваліфікацію порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетині державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску.

Згідно з вимогами п. 14 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч.1ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для забезпечення видворення за межі території України, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відтак, чинним законодавством передбачено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, до нього може бути застосовано судом такий захід, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, № 353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.2012 за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з ч. 11ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що 12 серпня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, яке громадянин Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке на день звернення із вказаним позовом відповідач не виконав, яке немає терміну дії та не було оскаржено у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, також судом встановлено, що на момент затримання відповідача у нього були відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на території України. Суд враховує й те, що відповідач, перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, не скористався можливістю легалізувати своє перебування. Так, матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування. Відомостей про звернення з заявою про надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в матеріалах справи відсутні.

Ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту п.1 розділу VI Інструкції вбачається, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Матеріали справи містять відомостей що позивачем здійснювався запит, зокрема до Посольства Чеської Ресбуліки в Україні, стосовно затримання відповідача за адміністративне правопорушення.

У зв`язку з вище наведеним, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме щодо затримання громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зі слів) з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення за межі території України.

В ході судового розгляду встановлено, відповідач не має законних підстав для перебування на території України, наявність рішення суду про його примусового видворення, відсітнітю у відповідача можливості самостійно виконати рішення суду, таке рішення відповідач виконати не в змозі оскільки на момент подачі адміністративного позову в нього відсутні документи що надають право на перетин державного кордону, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім цього, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.

Затримати громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (зі слів), з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом у десятиденний строк із дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.