Справа № 160/17280/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів на звільнення з військової служби ОСОБА_1 протиправною;
- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. «б» , п.3, ч.5, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто звільнення військовослужбовця за станом здоров`я.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що за результатами проходження 05.09.2022р. військово-лікарської комісії позивач, який є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців, у зв`язку із чим ОСОБА_1 на підстав п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» має право на звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я на період, протягом якого він вважається тимчасово непридатним до військової служби, тобто на 6 місяців, з огляду на що позивач у період з 22.09.2022р. по 29.09.2022р. звертався до відповідача з рапортами щодо звільнення з військової служби за станом здоров`я, проте, у їх задоволенні було відмовлено, а в подальшому 29.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідним рапортом на звільнення ще через Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим перенаправленням останніми цього рапорту до Військової частини НОМЕР_1 , проте, станом на 30.10.2022р. Військовою частиною НОМЕР_1 цей рапорт протиправно розглянутий не був. Посилаючись на те, що вищевказана бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби є протиправною, а також на порушення відповідачем вимог ст. ст. 23 та 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пунктів 233, 225, 260 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, а також ст.20 Закону України «Про звернення громадян» і пунктів 1, 2 та 4 розділу ІІ Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016р. №735, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Також вищевказаною ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 письмові пояснення та докази на їх підтвердження, стосовно того чи отримано Військовою частиною НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 від 29.09.2022 року, якщо так, то чи розглянуто цей рапорт і яке рішення прийнято за наслідками цього розгляду, якщо рапорт не розглянуто підстави його не розгляду.
27.12.2022 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що підстави для звільнення позивача з військової служби у даному випадку відсутні. Так, відповідно до п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Відтак, ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка визначає підстави для звільнення з військової служби в період військового часу, не містить жодної норми щодо звільнення чи звільнення в запас військовослужбовців, які рішенням ВЛК визнані непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців. Норми п.260 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, на які посилається позивач у позовній заяві, до спірних правовідносин не застосовуються, позаяк в цій нормі зазначено підстави для звільнення під час дії особливого періоду, а не під час військового стану. При цьому, відповідно до Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008 року №402, пп.«б» п.20.3 глави 20 розділу II: Постанова «Непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців» приймається на воєнний час на підставі статей 7, 11, 12г, 1 Зд, 24, 37, 44, 48, 56, 59, 65, 72, 81 Розкладу хвороб у випадках, коли для відновлення придатності (обмеженої придатності) до військової служби необхідний термін від 6 до 12 календарних місяців. Таким чином, командир Військової частини НОМЕР_1 не має підстав для звільнення військовослужбовців, які рішеннями ВЛК визнані непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, до дому для лікування і відновлення на період їх непридатності. Тож, військовослужбовці із подібним висновком продовжують проходити військову службу, але на посадах у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Виходячи з вищевикладеного, відповідач вважає, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 будь-яких протиправних дій чи бездіяльності стосовно позивача допущено не було. На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
06.01.2023 року до суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 07.11.2022 року додаткові письмові пояснення у справі, в яких зазначається, що з рапортом ОСОБА_1 звертався до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_2 ), а не до Військової частини НОМЕР_1 , і цей рапорт датований 10.10.2022р. (зареєстрований Військовою частиною НОМЕР_2 за вх.№1381 від 20.10.2022р.). В подальшому цей рапорт позивача був перенаправлений Військовою частиною НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 (вх.№886 від 25.10.2022р.). Рапорт ОСОБА_1 був розглянутий начальником відділення персоналу Військової частини НОМЕР_1 та помічником командира з правової роботи начальником служби Військової частини НОМЕР_1 шляхом накладення останнім на цей рапорт резолюції «Звільнення за висновком ВКЛ після перегляду через 6 місяців, якщо висновок буде: непридатний зі зняттям з обліку».
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді номеру обслуги міномету 2 артилерійської батареї, 2 механізованого батальйону, 93 ОМБР «Холодний Яр», Військової частини НОМЕР_1 (молодший сержант).
05.09.2022 року госпітальна військово-лікарська комісія Військової частини НОМЕР_3 , за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2022 року №5065, провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 і внаслідок такого огляду останньому видано свідоцтво про хворобу №1902.
Відповідно до пункту 13 свідоцтва про хворобу №1902 ОСОБА_1 «Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю тощо»: на підставі статті 24 графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців.
Вказане свідоцтво про хворобу розглянуто 18 регіональною ВЛК (м. Одеса), затверджено та набрало законної сили (протокол від 22.09.2022р. №2270).
Наведене також підтверджується Виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №8409 від 27.09.2022р.
Як слідує з позовної заяви, позивач у період з 22.09.2022р. по 29.09.2022р. звертався до відповідача з рапортами щодо звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте, у задоволенні цих рапортів відповідачем було відмовлено.
10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Запорізького обласного ТЦК та СП з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із непридатністю до військової служби відповідно до рішення ВЛК. До вказаного рапорту позивачем, зокрема, долучено копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виписного епікризу №8409 від 27.09.2022 року та свідоцтва про хворобу №1902 від 22.09.2022 року.
Вказаний рапорт ОСОБА_1 надійшов до Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_2 ) 20.10.2022р. та зареєстрований за вх.№1381.
В подальшому цей рапорт позивача направлений Військовою частиною НОМЕР_2 для розгляду по суті до Військової частини НОМЕР_1 та отриманий останньою 25.10.2022р. (вх.№886 від 25.10.2022р.).
Судом встановлено, що вищевказаний рапорт ОСОБА_1 розглянутий Військовою частиною НОМЕР_1 шляхом проставляння на ньому відповідних резолюцій: «НВП, ПК ПР до опрацювання» та начальника відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 і помічника командира з правової роботи начальника служби військової частини НОМЕР_1 «Звільнення за висновком ВКЛ після перегляду через 6 місяців, якщо висновок буде: непридатний зі зняттям з обліку».
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапортів позивача про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через не надання ОСОБА_1 письмової відповіді на ці рапорти, а також вважаючи, що позивач має право на звільнення з військової служби, з урахуванням рішення ВЛК про його непридатність до військової служби з переоглядом через шість місяців, викладеного у свідоцтві про хворобу №1902, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За нормами частин першої та другої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини четвертої вказаної статті Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частини другої статті 23 Закону №2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.
Пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-ХІІ передбачено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 21 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно із Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».
Пунктом 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнний стан в Україні вводився на строк 30 днів з 05:30 24.02.2022 і дійсний до теперішнього часу.
Отже, розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень Закону №2232-ХІІ.
Так, зокрема, підпунктом «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно із п. 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з п. 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п. 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Згідно з п. 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 встановлено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
У разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи (п. 6.4, 6.5 глави 6 розділу II Положення № 402).
Відповідно до абз.1-16 п.п. «б» п.20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: "Непридатний":
до військової служби з виключенням з військового обліку;
до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: "Обмежено придатний до військової служби");
до військової служби за контрактом;
для підготовки до участі у ММО;
до служби (роботи) у миротворчому персоналі;
до служби у плавскладі ВМС Збройних Сил України, морській піхоті, високомобільних десантних військах, спеціальних спорудах, водолазом, водолазом-глибоководником, акванавтом, підрозділах спеціального призначення;
до навчання в учбовій частині за спеціальністю водолаза, водолаза-глибоководника, акванавта;
до підводного водіння танків;
до роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами;
до служби у військовому резерві (при цьому постанова про придатність до військової служби не приймається);
до служби на підводних човнах, придатний до служби на надводних кораблях (при цьому постанова про придатність до військової служби не приймається);
до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час);
до подальшого проходження зборів (постанова приймається щодо призваних на збори військовозобов`язаних, резервістів).
Абзацом 19 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 встановлено, що постанова "Непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців" приймається на воєнний час на підставі статей 7, 11, 12г, 13д, 24, 37, 44, 48, 56, 59, 65, 72, 81 Розкладу хвороб у випадках, коли для відновлення придатності (обмеженої придатності) до військової служби необхідний термін від 6 до 12 календарних місяців.
Відповідно до п. 22.3 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
За приписами п. 22.5 глави 22 розділу II Положення № 402 Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що при медичному огляді військовослужбовців ВЛК може бути прийнята постанова про непридатність військовослужбовця до військової служби, зокрема, як з виключенням з військового обліку, так і без, в тому числі і з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час), при цьому, за приписами підпункту «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з припиненням (розірванням) такого контракту, у період чинності воєнного стану та оголошеної мобілізації, за станом здоров`я може мати місце виключно на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби саме з виключенням з військового обліку.
Як встановлено судом, відповідно до постанови госпітальної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 , викладеної у свідоцтві про хворобу №1902 від 05.09.2022 року (пункт 13), ОСОБА_1 на підставі статті 24 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переглядом через шість місяців.
Отже, у вказаній постанові ВЛК не зазначено про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, передбачені підпунктом «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ підстави для звільнення з військової служби відсутні.
Відтак, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідач дійшов правильного висновку про те, що таке звільнення можливе лише за висновком ВКЛ після переогляду через 6 місяців, якщо висновок буде: непридатний зі зняттям з обліку, про що на цьому рапорті і проставлена резолюція начальника відділення персоналу Військової частини НОМЕР_1 і помічника командира з правової роботи начальника служби Військової частини НОМЕР_1 «Звільнення за висновком ВКЛ після перегляду через 6 місяців, якщо висновок буде: непридатний зі зняттям з обліку».
Посилання позивача на приписи п.260 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, як слідує з цієї норми, нею визначено підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців саме під час дії особливого періоду, а не військового стану, що має місце у даному випадку.
Таким чином, на час розгляду цієї справи в суді та за наявних у матеріалах справи доказів у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Оскільки судом за наслідком розгляду цієї справи не встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, в контексті зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити, що за встановлених судом обставин, відповідачем фактично розглянуто рапорт позивача про звільнення та прийняте відповідне рішення за наслідками його розгляду (про відмову у звільненні позивача з військової служби).
Так, дослідивши положення п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, суд констатує, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи), та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби.
Тобто, командир Військової частини НОМЕР_1 , розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язаний повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.
При цьому, безпідставними є посилання позивача на ст.20 Закону України «Про звернення громадян» і пункти 1, 2, 4 розділу ІІ Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016р. №735, оскільки ці норми стосуються саме розгляду звернень громадян, а розгляд рапортів військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, та що стосуються проходження такої служби, вони не регулюють.
Водночас суд наголошує, що позивач та відповідач у поданих до суду заявах по суті спірних правовідносин фактично визнавали як факт звернення позивача з відповідними рапортами про звільнення, так і наявність відмов у їх задоволенні (у позові позивач самостійно стверджує, що отримував відмови на свої рапорти, подані у період з 22.09.2022р. по 29.09.2022р.) з підстав того, що позивач не визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем належним чином розглянуто рапорти позивача та прийнято правильне рішення за наслідками їх розгляду.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому ч.5 ст.139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому останнім судовий збір сплачено не було, а доказів понесення судових витрат відповідачем матеріали справи не містять, відтак, підстави для розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова