Справа № 440/4209/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 р. Справа № 440/4209/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі № 440/4209/23

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві , Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві Маньковського Д. В. в частині ненадання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно із запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР, на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро»;

- зобов`язати директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві Маньковського Д. В. надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно з запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на прояв судом надмірного формалізму, оскільки в даному випадку судом не було застосовано положення ч. 3 ст. 48 КАС України.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (далі відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків (десять календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали) шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із визначенням кола відповідачів в розрізі кожної позовної вимоги (з наданням її копій відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб у справі для направлення учасникам справи).

В мотивувальній частині ухвали зазначено, що позовні вимоги звернені лише до директора ТУ ДБР у Полтаві Маньковського Д. В., який не є відповідачем у даній справі.

Таким чином, позовна заява не містить позовних вимог до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до цього відповідача.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху отримано позивачем 18.04.2023 о 00:04, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

На виконання вимог ухвали до суду надійшла уточнена заява позивача, якою доповнено первісні позовні вимоги вимогами, які звернуто до директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Пікалова Є.С., та зазначено другого відповідача - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Так, в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив:

- визнати незаконною бездіяльність директора ТУ ДБР у Полтаві Маньковського Д.В. в частині ненадання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно із запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро»;

- визнати незаконною бездіяльність директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Пікалова Є. С. в частині ненадання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно із запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро»;

- зобов`язати директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Пікалова Є. С. надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно з запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро»;

- зобов`язати директора ТУ ДБР у Полтаві Маньковського Д. В. надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно з запитом від 02.04.2023 про «ЄРДР та П.І.Б співробітника ДБР на якого розписана моя заява про корупційну діяльність працівників поліції у місті Дніпро».

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не містить позовних вимог до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до цього відповідача, оскільки зі змісту прохальної частини позову слідує, що позовні вимоги звернені до директора ТУ ДБР у Полтаві Маньковського Д. В., який не визначений відповідачем у даній справі. Також позовна заява не містить позовних вимог до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Пікалова Є. С.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав

Згідно з ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ч. 2 ст. 173 КАС України підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.

Завданням підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідачами у справі позивач визначив Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, та Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, тобто конкретно визначив осіб, які, на його думку, мають відповідати за вказаним позовом.

Зазначене з урахуванням змісту позовних вимог, не дає підстав для висновку про необхідність надання позивачу часу для уточнення осіб відповідача на цій стадії судового процесу.

При цьому, у разі виявлення під час підготовчого провадження, що позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд може усунути зазначену невідповідність шляхом вчинення процесуальних дій, відповідно до приписів ч.ч. 3, 4 ст. 48 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішення від 12.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що стало порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України та міжнародного права, повернення позовної заяви з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, внаслідок чого прийняв помилкове рішення про повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі № 440/4209/23 скасувати.

Справу № 440/4209/23 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий