Справа № 440/7125/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 р. Справа № 440/7125/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/7125/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_3 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, та непроведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 лютого 2022 року;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_3 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі, та провести виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 лютого 2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачці.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на допущення судом першої інстанції надмірного формалізму, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в день звільнення (23.02.2022) відповідачем не було проведено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. А з 24.02.2022 на всій території України було запроваджено військовий стан, що завадило позивачці в повній мірі провести досудове врегулювання спору та звернутися до суду в межах встановленого законом строку, оскільки відповідач як одинока матір малолітньої дитини була вимушена покинути місце свого постійного проживання та стати на обік як внутрішньо переміщена особа. Також вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосування правила ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом у даній справі.

25 серпня 2022 року ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду вищевказану позовну заяву було залишено без руху, в тому числі, у зв`язку з пропуском встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України строку для звернення з даним позовом до суду.

На виконання вищевказаної ухвали щодо пропуску строку звернення до суду позивачка подала до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом, у якому позивачка зазначала, що до спірних правовідносин застосовується норми статті 233 КЗпП України. Крім того позивач посилалася на складність звернення до суду з позовом у цій справі через запроваджений в Україні військовий стан, а також зазначала, що вона неодноразово в телефонному режимі зверталася до відповідача з усними заявами щодо вирішення спору у позасудовому порядку, однак не досягла бажаного результату.

06 вересня 2022 року ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч. 5 ст. 122 КАС України , а обставини, на які посилається позивач в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, мають суб`єктивну причину та не вказують на існування об`єктивної неможливості вчинення позивачем активних дій щодо звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів з вищевказаним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняють процесуальні дії. Процесуальні строки встановлено законом, а якщо такі строки законом не визначено їх установлює суд.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/241/21, проаналізувавши положення ч. 5 ст. 122 КАС України, дійшла висновку, що нею встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, однак такі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 лютого 2022 року № 37 позивача, яка наказом командира військової частини № НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23 лютого 2022 року №8-РС звільнена із військової служби у запас, з 23 лютого 2022 року вважається такою, що справи та посаду здала та виключена зі списків особового складу та забезпечення.

Відтак, позивачка станом на 23.02.2022 була обізнана про виникнення у відповідача обов`язку з приводу проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно після звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно /далі - Порядок № 178/.

За приписами пункту 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 578 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення в тому числі у разі звільнення з військової служби.

При цьому відповідно до пункту 4 Порядку № 578 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до правової позиції судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Беручи до уваги вищевказані висновки правові щодо правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 по справі № 380/5093/20 дійшов висновку, що спеціальним строком звернення до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 540/2001/21.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у цій справі з пропуском передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку.

Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин правил ст. 233 КЗпП України колегія суддів вважає неспроможними з огляду на викладені вище висновки.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За правилами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі № 120/16601/21-а.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від сторони, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

У даній справі судом першої інстанції було встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачку було звільнено 23 лютого 2022 року.

При цьому, з даним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії позивачка звернулася до суду 22 серпня 2022 року (тобто за спливом майже 5 місяців після закінчення передбаченого законодавством строку).

Позивач доводила, зокрема, що не мала змоги звернутися до адміністративного суду з позовом, у строки, визначені статтею 122 КАС України, оскільки з 24 лютого 2022 року (тобто наступного дня після її звільнення) на території України було введено воєнний стан, у зв`язку із чим позивачка як одинока матір разом із малолітньою донькою була змушена виїхати у більш безпечне місце та зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з відповідними Указами Президента України та триває й досі.

Факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року та продовження його є загальновідомим.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22.

Обставини введення в Україні воєнного стану дійсно могли унеможливити дотримання позивачкою строку звернення до суду з цим позовом, однак за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Як зазначив Верховний Суду у постанові від 11 травня 2023 року по справі № 420/13636/22, при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Подібна правова позиція була також висловлена Верховним Судом у постанові від 22.11.2022 у справі № 140/11951/21.

Посилаючись на військовий стан та вимушений виїзд до іншого міста в обґрунтування поважності пропуску встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України строку звернення до суду майже на 5 місяців, позивачка не зазначила, коли саме наведені вище обставини, які, на її думку, унеможливили вчасне звернення до суду із цим позовом, відпали, не обґрунтувала неможливості подання позов до суду поштою чи засобами електронного зв`язку, не надала доказів на підтвердження періоду виїзду в більше безпечне місце, не надала доказів вживання нею заходів для того, щоб реалізувати своє право якнайшвидше після закінчення місячного строку.

Таким чином, позивачка не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею позовної заяви, зокрема у місячний термін після звільнення, не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, дійшла висновку, що при її прийнятті, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 по справі № 440/7125/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко