Справа № 280/2825/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року Справа № 280/2825/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №3 від 03.04.2023 про неуспішне проходження прокурором атестації;

визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора від 18.04.2023 №502ц, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (з місцем постійної дислокації у місті Мелітополі) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (з місцем постійної дислокації у місті Мелітополі) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в органах прокуратури України;

стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його було протиправно звільнено з займаної посади на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»). Позивач зазначає, що висновки Кадрової комісії про наявність сумнівів у доброчесності позивача є виключно суб`єктивною думкою її членів, які не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на належних доказах. При цьому, позивач зазначає, що І та ІІ етап атестації він пройшов успішно набравши високі бали 95 зі 120 відповідно.

Також, позивач посилався на те, що відповідно до наказу Генерального прокурора України від 23.12.2019 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 2 січня 2020 року, тобто з цією дати орган під назвою «Генеральна прокуратура України» перестав існувати. Разом з тим, відповідачем винесено наказ про звільнення позивача з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України, тобто з фактично неіснуючого органу.

Крім того, позивач посилався на те, що під час прийняття комісією рішення про неуспішне проходження позивачем атестації було зазначено про обставини нібито не доброчесності позивача, які відбувались у період часу з 2020 по 2021 рік. Проте, наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 позивача звільнено з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури та органів прокуратури України та поновлено на посаді лише 16.12.2022 після скасування відповідного наказу за рішенням суду. Позивач зазначає, що протягом 2020-2021 років він не виконував функції прокурора, а отже неможливо стверджувати про вчинення будь-яких дій які б вказували на не доброчесність позивача.

Також, позивач вказує на те, що під час співбесіди ним було надано відповідні на всі запитання членів комісії, проте комісією безпідставно зазначено про те, що позивачем не надано правильної відповіді на перше запитання ані під час письмового завдання, ані на уточнююче запитання члена комісії під час співбесіди. Крім того, позивач посилався на безпідставність посилань комісії на не доброчесність позивача в частині отримання земельної ділянки, придбання/продажу авто, оскільки на всі ці питання позивачем було надано відповіді, а також відповідна інформація була відображена у декларація позивача. З урахуванням викладеного у позовній заяві позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що за результатами проведеної атестації позивача комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації, у зв`язку з чим прийнято наказ про звільнення позивача з займаної посади. Відповідач зазначає, що предметом співбесіди є оцінка професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора. Вказує, що під час проходження атестації позивачем Комісією з`ясовано обставини, які свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Представник відповідача вказував на те, що відповідно до умов практичного завдання, яке виконував ОСОБА_1 , потрібно було надати відповіді на три запитання по умовам задачі, водночас прокурор не надав правильної відповіді на перше запитання ані під час письмового виконання завдання, ані на уточнююче запитання члена Комісії під час співбесіди, що на думку відповідача свідчить про низький рівень володіння прокурором ОСОБА_1 практичними уміннями та навичками.

Крім того, представник відповідача вказував на те, що під час дослідження інформації та відомостей щодо ОСОБА_1 (матеріалів атестації) у членів Комісії виникли питання щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам. Так, представник відповідача вказував на те, що у 2021 році позивачем безкоштовно була отримана земельна ділянка площею 2 га у с.Матвіївка Запорізької області, яка з пояснень позивача набувалась ним для її передання у користування матері. На думку відповідача одержання земельних ділянок з метою надання їх в користування іншим особам, законом не передбачене, що викликає сумніви щодо відповідності дій ОСОБА_1 з набуття земельної ділянки критерію доброчесності. Також, представник відповідача вказував на те, що позивачем належним чином не підтверджено походження коштів на придбання автомобіля BMW X5, 2011 року випуску. Крім того, не було у встановленому порядку задекларовано право володіння/користування автомобілями SKODA SUPERB, 2010 року випуску, та BMW X5, 2011 року випуску.

Також, представник відповідача вказував на те, що під час проведення атестації Комісією встановлено достатньо обґрунтованих підстав вважати дії прокурора Масалова П.В., які виразилися у погодженні та підтриманні перед судом очевидно необґрунтованих клопотань про надання дозволу на проведення обшуку та про призначення судової електротехнічної експертизи, а також його подальшу бездіяльність у формі тривалого невиконання судових рішень такими, що не відповідають високим стандартам прокурорської діяльності та із значним ступенем вірогідності призвели до завдання істотної шкоди авторитету прокуратури як такої. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

25.09.2019 набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-IX).

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Судом встановлено, що позивачем до Генерального прокурора надано Заяву про намір пройти атестацію.

03.04.2023 Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення №3 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», відповідно до якого, прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (з місцем постійної дислокації у місті Мелітополі) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію (а.с.54-58, т.1).

18 квітня 2023 року виконувачем обов`язків Генерального прокурора видано наказ №502ц «Про звільнення», відповідно до якого, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (з місцем постійної дислокації у місті Мелітополі) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 20 квітня 2023 року на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття рішення кадровою комісією та наказу про звільнення, звернувся до суду із цим позовом.

Щодо правомірності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 розділу ІІ Закону №113 визначено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п.п.10-14 розділу ІІ Закону №113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Пунктами 16-17 розділу ІІ Закону №113 визначено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Згідно із п. 19 розділу ІІ Закону №113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання (п.6 Порядку № 221).

Згідно із пунктом 8 Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно із п.2 розділу IV Порядку №221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (п. 8 розділу IV Порядку №221).

Судом встановлено, що позивач визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію саме на етапі співбесіди, а саме кадровою комісією вказано на те, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Суд з такими висновками Комісії погоджується з огляду на наступне.

Так, з матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що перед проходженням етапу співбесіди позивачем виконувалось письмове практичне завдання №27 (а.с.194, т.1).

Першим питанням при розв`язанні практичного завдання було таке питання: «Проаналізуйте правильність кваліфікації дії Л., зробленої на досудовому розслідуванні та прокурором при зміні обвинувачення».

Так, відповідно до зазначеного завдання на досудовому розслідуванні дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, у зв`язку із заподіянням ОСОБА_3 тяжкого тілесного ушкодження.

На етапі судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення та кваліфіковано дії Л. за статтею 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Позивач надаючи відповідь на поставлене питання вказав на те, що на стадії досудового розслідування дії ОСОБА_2 було кваліфіковано не правильно, натомість на стадії судового розгляду прокурором правильно змінено правову кваліфікації дій Л.

В свою чергу, з урахуванням положень ч.5 ст.36 КК України, правильною відповіддю було те, що дії Л. за описаних обставин підпадають під визначення необхідної оборони і відповідно кваліфікації за ч.1 ст.121 КК та за ст.124 КК є неправильними (а.с.195, т.1).

Тобто, позивач надав неправильну відповідь на суттєве запитання щодо правильної кваліфікації правопорушення, що може в свою чергу призвести до необґрунтованого притягнення особи до відповідальності, а відповідно неправильна відповідь на зазначене запитання обґрунтовано викликала сумніви у членів Комісії щодо рівня професійної компетенції позивача.

При цьому, суд відхиляє твердження позивача про те, що ним було надано правильну відповідь на поставлене питання, оскільки судом було досліджено відеозапис співбесіди з позивачем і було встановлено, що під час уточнюючого запитання від члена Комісії позивач зазначає саме про правильну кваліфікацію прокурором дій Л. під час судового розгляду кримінального провадження.

І лише після того, як членом Комісії було прочитано витяг положень ч.5 ст.36 КК України позивач почав казати протилежне, а в кінці сказав про те, що фабули завдання не достатньо для прийняття вмотивованого рішення.

Також, суд вважає вмотивованими посилання Комісії недоліки допущені позивачем під час процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001294 від 21.05.2018.

Так, судом встановлено, що позивачем в межах зазначеного кримінального провадження було подано клопотання до суду про проведення обшуків у фізичної особи підприємця, за результатами якого також було вилучено 23 одиниці комп`ютерної техніки, на які у подальшому було накладено арешт.

Судом досліджено відеозапис співбесіди з позивачем з зазначеного питання і позивач не зміг належним чином обґрунтувати власну позицію, з посиланням на нормативно-правові акти, щодо того чим була обумовлена необхідність вилучення і арешту комп`ютерної техніки, яку використовував у господарській діяльності ФОП.

Більш того, протиправність вилучення техніки та необхідність невідкладного її повернення була підтверджена рішеннями Апеляційного суду Запорізької області та Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Також, зазначені обставини були предметом дослідження Ради бізнес-омбудсмена, і під час розгляду скарги на дії працівників прокуратури також було встановлено обґрунтованість поданої скарги та необхідність повернення вилученого майна.

Зазначені обставини безумовно завдають шкоди авторитету органів прокуратури та викликають обґрунтовані сумніви у професійній компетентності працівників прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001294 від 21.05.2018, та були ініціаторами проведення обшуків та вилучення техніки.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що зазначені обставини вже були предметом дослідження Дисциплінарної комісії та дисциплінарне провадження з зазначеного питання було закрито, оскільки Кадрова комісія при проведенні атестації може самостійно здійснити висновок стосовно професійної компетенції, етики та доброчесності позивача і не залежить у цих питаннях від висновків кримінального чи дисциплінарного провадження відносно особи. Правова природа рішення кадрової комісії відповідно до Закону №113 є іншою, ніж рішення компетентних органів про проведенні досудового розслідування чи дисциплінарного провадження.

Також, під час проведення атестації позивача у Комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо доброчесності позивача, оскільки позивач належним чином не зміг підтвердити обставини та походження коштів для придбання автомобіля BMX X5 вартістю 500000,00 грн.

Так, позивач зазначає, що значна частина коштів (321000 грн.) на придбання автомобіля була подарована йому його сестрою, яка їх отримала в свою чергу від продажу автомобіля BMW 523, 2008 року випуску.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження нотаріального посвідчення дарування грошових коштів, відповідно до ч.5 ст.719 Цивільного кодексу України.

Крім того, під час проведення співбесіди з позивачем було встановлено, що автомобіль BMW 523 не був проданий сестрою, а його наче було обміняно на автомобіль SKODA SUPERB, 2010 року випуску, оскільки зі слів позивача не було бажаючих придбати автомобіль BMW 523.

При цьому, коли саме, кому та за яку суму було продано автомобіль SKODA SUPERB, 2010 року випуску, позивач також пояснити не зміг, хоча довіреність на право розпоряджатися автомобілем була надана саме на ім`я позивача.

Також, в ході проведення співбесіди з позивачем членами комісії було встановлено, що позивачем автомобіль SKODA SUPERB, 2010 року випуску, у декларації позивачем відображено взагалі не було.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції», у декларації зазначаються відомості про: цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Позивач зазначає, що він не зазначав такий автомобіль, оскільки фактично ним не користувався.

Проте, суд відхиляє такі доводи та зазначає, що саме позивач був визначений як особа, яка має право розпоряджатися автомобілем SKODA SUPERB, 2010 року випуску, доказів того, що позивач робив передоручення на будь-яку іншу особу, у тому числі свою сестру, матеріали адміністративної справи не містять.

Також, є сумнівними обставини набуття позивачем у власність земельної ділянки площею 2 га у с.Матвіївка Запорізької області, оскільки така земельна ділянка надавалась саме позивачу для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва чи будівництва індивідуальних гаражів.

Проте, позивач під час співбесіди пояснив, що після безоплатного отримання земельної ділянки, така земельна ділянка позивачем самостійно не використовується, а була передана матері.

При цьому, позивач вже був власником частини земельної ділянки, яка використовується його родиною у веденні фермерського господарства.

Суд зазначає, що прокурор, які і інші громадяни України, мають право реалізовувати права, які гарантовані Конституцією України, в тому числі і на отримання земельної ділянки, проте під час реалізації таких прав прокурор має уникати обставин, які можуть підірвати довіру до прокурора та/або прокуратури в цілому.

Посилання позивача на положення Закону України «Про особисте селянське господарство», суд відхиляє, оскільки прокурор не має права займатися іншою оплачуваною діяльністю.

Всі ці обставини у своєї сукупності надавали Комісії змоги дійти обґрунтованих сумнів щодо доброчесності позивача, оскільки позивачем належних пояснень та доказів для спростування встановлених обставин Комісії надано не було.

Суд зазначає, що оцінка професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКП, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.

Тому завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушенню вимог професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної етики чи доброчесності).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №3 від 03.04.2023 про неуспішне проходження позивачем атестації є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.

А відповідно не підлягає скасуванню наказ про звільнення позивача з займаної посади, оскільки такий є похідним від прийнятого рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 241, 243-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) про скасування наказу та поновлення на посаді відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова