Справа № 320/9294/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року №320/9294/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В, за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Карапетяна А.Р., представника відповідача - Вахненка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 позовну заяву залишено без руху.

До суду 31.10.2022 від представника позивачки - адвоката Карапетяна А.Р. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні 27.02.2023 судом протокольною ухвалою залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є громадянкою російської федерації, з 2019 року мешкає на території держави України. 3 27.08.2019 позивач перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. 25.09.2021 позивач звернулась із заявою до відповідача про надання дозволу на імміграцію, однак рішенням №5292/311 від 09.08.2022 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважає вказане рішення протиправним та необґрунтованим, оскільки нею були надані всі документи для отримання дозволу на імміграцію.

Також, вказала, що її чоловік ОСОБА_2 несе військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою від 05.12.2022 №218/1325, яка видана Броварським районним центром комплектування та соціальної підтримки.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що 25.09.2021 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспортний документ що засвідчує особу № НОМЕР_2 виданий 15.02.2021 російська федерація) із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянином України понад два роки.

Вказано, що позивач, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи та відомостей вказаних у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Адміністрацією Державної прикордонної служби України не було надано відомостей про заборону в`їзду позивачу на територію України. За обліками Генерального секретаріату Інтерполу позивач у міжнародному розшуку не перебувала. У відповіді, яка надійшла з Броварського районного Управління поліції ГУ НП в Київській області не виявлено підстав для за яких не може бути наданий дозвіл на імміграцію позивачу. Однак, у отриманій від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповіді вказано, що у ході вжитих перевірочних заходів було встановлено факт не проживання позивача за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ), що свідчить про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей щодо місця свого проживання. Таким чином, позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну надала свідомо неправдиві відомості, у частині місця свого проживання, з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні позивачу.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 , повідомив суд, що він є батьком ОСОБА_2 . ОСОБА_1 являється його невісткою. Вказав, що його син з позивачкою одружились у серпні 2019 року в м. Бровари та на постійній основі проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомив суд, що за вказаною адресою проживає він, його дружина, син та невістка. Він є власником квартири за вказаною адресою. Вказав, що з 2019 року по серпень 2022 року ні правоохоронними органами, ні іншими уповноваженими особами не проводились перевірки щодо встановлення факту дійсності проживання ОСОБА_1 за вказаною вище адресою.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 , повідомила суд, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 являється її невісткою. Вказала, що її син з позивачкою одружились у серпні 2019 року в м. Бровари та з того часу постійно проживають з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомила суд, що власником квартири за вказаною адресою є її чоловік ОСОБА_3 . Вказала, що з 2019 року по серпень 2022 року ніким не проводились перевірки щодо встановлення факту дійсності проживання ОСОБА_1 за вказаною вище адресою.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 , повідомила суд, що вона сусідка сім`ї ОСОБА_6 . Її квартира розташована напроти квартири сім`ї ОСОБА_6 . Вказала, що вона знайома із позивачкою ще з 2018 року коли ОСОБА_2 вперше привіз її знайомитись зі своїми батьками та зазначила, що у серпні 2019 року в м. Бровари ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились та з того часу постійно проживають з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомила суд, що з 2019 року по серпень 2022 року вона не бачила щоб проводились перевірки щодо встановлення факту дійсності проживання ОСОБА_1 за вказаною вище адресою.

У судових засіданнях позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа про час, дату та місце проведення судових засідань належним чином повідомлена, у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила про причини неявки суд не повідомляла.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що даний адміністративний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом 51№ НОМЕР_3 , виданим 15.02.2021 посольством росії, Україна.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 27.08.2019 одружена з ОСОБА_2 , який є громадянином України відповідно до паспорту серії НОМЕР_5 видного 19.12.2006 Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області.

Згідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦО "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 31.08.2021 №06-15/10528 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію до України згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка понад два роки перебуває у шлюбі із громадянином України.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" (особа, яка в заяві про надання дозволу на імміграцію зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи).

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до положень статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Приписами статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Положеннями пункту 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Так, дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд встановив, що оскаржуване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , прийнято на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).

З наданих суду матеріалів особової справи ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем в ході з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 10 Закону України «Про імміграцію», було здійснено запити та відповідні перевірки громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Броварського РУП ГУ НП в Київській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у м.Києві, Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області.

З висновку Броварського РУП ГУ НП в Київській області від 28.10.2021 №21185/109/1300/04-21 про результати перевірки особи, що клопоче про надання дозволу на імміграцію з України щодо ОСОБА_1 вбачається, що Броварським РУП ГУ НП в Київській області не виявлено підстав при яких дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Листом ГУ НП у місті Києві від 22.11.2021 №6425/125/29/01-2021 відповідача повідомлено, що в ході обробки інформації в інформаційній системі Інтерполу встановлено, що станом на 22.11.2021 в наявних банках даних Інтерполу відомостей щодо ОСОБА_1 не виявлено.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.11.2021 №91-15305/0/18-21-Вих повідомлено, що відповідно до пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, Головним центром проведено відповідну перевірку зазначеного у запиті іноземця. Перевіркою встановлено, що станом на 08:00 10 листопада 2021 року інформація про цього іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, відсутня.

Листом Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 25.07.2022 №51/1-11/121-263 повідомлено, що Головним управлінням опрацьовано запит ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що іноземка за вказаною в анкеті адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

Разом з тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

З оскаржуваного рішення не вбачається, які саме неправдиві відомості або підроблені документи були надані позивачем під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, посилання у відзиві на позов, як на підставу для відмови, що в отриманій відповідачем від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповіді вказано, що у ході вжитих перевірочних заходів було встановлено факт не проживання позивача за адресою ( АДРЕСА_1 ), не є доказом того, що позивач у заяві повідомив неправдиві відомості чи подав підроблені документи. Вказаний факт не охоплюється приписами пункту 4 частини першої статті 10 ЗУ «Про імміграцію».

Не перебування позивача в момент здійснення перевірки за адресою місця проживання в Україні, зазначеною останнім у заяві, а саме АДРЕСА_1 , не може підтверджувати факт надання позивачем завідомо неправдивих відомостей щодо вказаної адреси.

Слід зазначити, що в матеріалах особової справи позивача відсутні дані щодо запрошення позивача для надання відповідних пояснень.

Докази реєстрації/проживання позивача за вказаною адресою підтверджуються довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦО "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 31.08.2021 №06-15/10528 про реєстрацію місця проживання особи.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути обґрунтованими, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а також відповідати принципу правової визначеності.

Оскаржуване рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивача про отримання дозволу на імміграцію в Україні, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, як це визначено в пункті 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», не містить.

Спірне рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки містить лише посилання на пункт 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" та не окреслює при цьому обставин та доказів, мотивів та підстав, які мали вирішальне значення для його прийняття та не сформульоване з достатньою чіткістю.

Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачем до відповідача усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21.06.1988 та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24.07.2014, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну, суд зазначає наступне.

Підпунктом 3 частини першої статті 6 Закону № 2491-ІІІ регламентовано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Отже, суд наголошує, що саме до дискреційних повноважень ДМС України належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 820/1560/17 та від 21.11.2019 року у справі № 826/16079/18.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.

Згідно з статтею статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи усні та письмові пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується копією квитанцій від 06.10.2022 №3289-6284-1917-54-85 та від 06.10.2022 №0759-1963-6919-8509.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

5.У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 червня 2023 р.