Справа № 140/7116/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7116/22 пров. № А/857/7531/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2023р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій (суддя суду І інстанції: Ковальчук В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.01.2023р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

28.10.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Фізична особа - підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Волинській обл. № 000267-09 від 06.06.2022р. про застосування стосовно нього фінансових санкцій в розмірі 17000 грн.; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати (а.с.1-5).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.17 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.29-31).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ФОП ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в кінцевому підсумку призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.52-57).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» не містить правових норм, які б регулювали процедуру прийняття рішення про застосування фінансових санкцій.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», зат. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 790 від 02.06.2003р., не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки його положення не встановлюють механізму застосування фінансових санкцій до суб`єктів господарювання за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Таким чином, контролюючим органом протиправно застосовано згаданий Порядок при прийнятті рішення про застосування до позивача фінансових санкцій; такі дії суперечать п.10 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу /ПК/ України, яким встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що всупереч наведеним нормам відповідач за порушення ФОП ОСОБА_2 законодавства, яке регулює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, прийняв рішення, яке за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню.

Вказана обставина свідчить про неправомірність застосування контролюючим органом фінансових санкцій до позивача.

Також суд не врахував факт порушення спірним рішення права позивача на мирне володіння майном; відповідачем не представлено належних доказів допущення зі сторони позивача порушення вимог ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Відповідачем ГУ ДПС у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.69-71).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебуває на обліку в ГУ ДПС у Волинській обл. (Луцька ДПІ), на час виникнення спірних правовідносин здійснював такий вид діяльності як роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування та тютюновими виробами (КВЕД 47.11) (а.с.14).

На підставі наказу ГУ ДПС у Волинській обл. № 3569 від 07.12.2021р. «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на фактичну перевірку №№ 3861, 3862 від 08.12.2021р. проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює торгівельну діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт № 03/10424/09-01/ від 08.12.2021р. (а.с.8-10, 11, 12-13).

Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог:

ст.15 Закону України № 481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального»;

п.п.1, 2, 12 ст.3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995р. «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Зокрема, відповідно до контрольно-розрахункової операції в приміщені зазначеного магазину 08.12.2021р. було придбано 1 (одну) пластикову пляшку пива темного «Львівське різдвяне» об`ємом 1,15 л (вміст спирту 4,4 %) по ціні 48 грн.

В позивача на вищезазначене місце торгівлі на момент перевірки була відсутньою ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Таким чином, вказані дії позивача кваліфіковані як порушення вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

На підставі Акту перевірки № 03/10424/09-01/ від 08.12.2021р. керівником ГУ ДПС у Волинській обл. винесено рішення № 000267-09 від 06.06.2022р. про застосування фінансових санкцій в сумі 17000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини стосовно допущення позивачем 08.12.2021р. роздрібної торгівлі алкогольними напоями (однієї пляшки пива) без наявності ліцензії встановлені у справі № 161/22277/21 та не потребують доказування.

Звідси, відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 17000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Факт того, що спірне рішення № 000267-09 від 06.06.2022р. прийнято не у формі податкового повідомлення-рішення, не може слугувати самостійною підставою для задоволення позовних вимог та визнання такого рішення протиправним.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Розглядувані відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, ПК України та Законом України № 481/95-ВР від 19.12.1995р. Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Згідно положень ст.15 названого Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Відповідно до ст.1 вказаного Закону ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (ч.1 абз.7 ч.2 ст.17 вказаного Закону).

Таким чином, для застосування до особи зазначеного виду відповідальності слід встановити факт продажу алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

З огляду на зміст матеріалів справи, така обставина як здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) знайшла своє об`єктивне підтвердження.

Зокрема, під час проведення перевірки 08.12.2021р. у магазині, де здійснює господарську діяльність позивач, було виявлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, а саме: однієї пляшки пива темного «Львівське різдвяне», об`ємом 1,15 л по ціні 48 грн.

Вказані обставини стверджуються складеним актом перевірки (а.с.8-9, 10), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.23), листом Відділення поліції № 3 Луцького РУП ГУ НП у Волинській обл. № 12651 від 10.12.2021р. про скерування матеріалів до суду (а.с.25), постановою Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 16.02.2022р. у справі № 161/22277/21 (а.с.24).

Як слідує із змісту постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 16.02.2022р. у справі № 161/22277/21, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП (провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону), повністю доведена в суді та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 від 08.12.2021р., поясненнями від 08.12.2021р., актом фактичної перевірки № 03/10424/09-01/ НОМЕР_1 від 08.12.2021р. та іншими матеріалами справи.

Окрім цього, факт відсутності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями не заперечується й самим позивачем.

Водночас, така ліцензія була отримана ФОП ОСОБА_1 лише з 11.12.2021р. (а.с.15).

Оцінюючи в сукупності викладене, враховуючи дійсні обставини справи, колегія суддів вважає, за розглядуваних умов (виявлення факту реалізації алкогольних напоїв) податковим органом вжито всіх належних заходів для фіксації виявленого порушення (в тому числі із зверненням до органів Національної поліції), а в подальшому для належного розгляду справи, за результатами чого було винесено відповідне рішення про застосування фінансових санкцій.

В частині належності пива до алкогольних напоїв колегія суддів враховує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пиво це насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Також алкогольними напоями є продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Вказані зміни до ст.1 наведеного Закону стосовно віднесення пива до алкогольних напоїв набрали чинності з 01.07.2015р.

Таким чином, починаючи з 01.07.2015р., ліцензуванню підлягає діяльність з виробництва, експорту, імпорту, оптової та/або роздрібної торгівлі пивом на загальних підставах, установлених чинним законодавством.

Відтак, відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 17000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів додатково враховує, що відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов`язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі ст.54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п.58.1 ст.58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов`язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується фіскальних органів, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов`язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов`язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому з 01.01.2011р. (від часу набрання чинності ПК України) у контролюючих органів в розумінні ПК України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов`язання.

Водночас у разі прийняття цими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, слід враховувати, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, слід розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

З урахуванням наведеного, враховуючи зміст спірного рішення, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення про застосування фінансових санкцій з мотивів його невідповідності за формою податковому повідомленню-рішенню.

Оскільки податковим органом під час проведення перевірки були виявлені вищевказані порушення, тому відповідачем правомірно винесено рішення № 000267-09 від 06.06.2022р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17000 грн.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що наведені порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини виходять за рамки наведеного спору та можуть розглядатися лише як об`єктивний наслідок за результатами вирішення цього спору.

Водночас, колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

У зв`язку із завершенням апеляційного розгляду справи слід визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023р. в частині зупинення дії рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2023р. в адміністративній справі № 140/7116/22 такою, що втратила чинність (а.с.65-66).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2023р. в адміністративній справі № 140/7116/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023р. в частині зупинення дії рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2023р. в адміністративній справі № 140/7116/22 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. В. Глушко
Дата складання повного тексту судового рішення: 30.06.2023р.