Справа № 540/3175/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/3175/21

Головуючий І інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення - 17.11.2021р.) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2021р. ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідача податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у загальній сумі 100922,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 складає 100922,06 грн., а саме по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (КБК 18010200), який виник починаючи з 26.08.2019р. за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань, що нараховані на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.03.2019р. №0-2106 на суму - 11431,47 грн., від 21.04.2020р. №0-2106 на суму 58137,79 грн., від 04.06.2020р. №0-2106 на суму 31352,80 грн. У зв`язку з добровільною несплатою відповідачем суми заборгованості, на її адресу направлялась податкова вимога, проте, заборгованість нею так сплачена і не була, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

05.08.2021р. до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов зустрічний позов, у якому ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними та скасувати податкові спірні повідомлення-рішення ГУ ДПС в Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі від 27.03.2019р. №0-2106 на суму - 11431,47 грн., від 21.04.2020р. №0-2106 на суму - 58137,79 грн. та від 04.06.2020р. №0-2106 на суму - 31352,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові зазначила, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у періоди з 16.06.2020р. по 18.06.2020р. та з 03.06.2021р. по 23.06.2021р. вона була зареєстрована як ФОП. Відповідно до інформації, що розміщена у Єдиному державному реєстрі вбачається, що адресою провадження її підприємницької діяльності є: АДРЕСА_1 . Отже, контролюючому органу було достовірно відомо про те, яка саме податкова адреса у позивача та куди необхідно направляти усі необхідні документи, у порядку ст.42 ПК України. Водночас, в порушення вимог зазначених статей ПК України, відповідачем не було направлено у спосіб, визначений законом оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Окрім того, у податковому повідомленні-рішенні зазначається чи додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій. Разом із тим, відповідачем не надано детального розрахунку податкового зобов`язання, як і не зазначено правових підстав для нарахування вказаного податку.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні первісного позову ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі - відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі від 27.03.2019р. №0-2106 на суму - 11431,47 грн., від 21.04.2020р. №0-2106 на суму - 58137,79 грн. та від 04.06.2020р. №0-2106 на суму - 31352,80 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі судовий збір у сумі - 1009,22 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, представник ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі 29.12.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. та прийняти нове, яким позов податкового органу задовольнити в повному обсязі, а зустрічний позов - залишити без задоволення.

11.02.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2021р. та від 30.05.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

25.07.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі, в якому ОСОБА_1 категорично заперечувала проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - є платником податків та у періоди з 16.06.2020р. по 18.06.2020р. та з 03.06.2021р. по 23.06.2021р. була зареєстрована як ФОП, перебуваючи на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі, Голопристанська ДПІ (Голопристанський район) з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_2 (дата запису - 16.06.2020р.). До 16.06.2020р. її місце проживання визначено за адресою: АДРЕСА_3 (дата внесення інформації - 11.10.1999р.).

Станом на 10.06.2021р. податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (КБК - 18010200) ОСОБА_1 становить - 100922,06 грн., що виник за рахунок несплати грошових зобов`язань, нарахованих на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.03.2019р. №0-2106, від 21.04.2020р. №0-2106 та від 04.06.2020р. №0-2106.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.06.2020р. №0-2106, загальна сума податкового зобов`язання за податковий період 2017р. становить - 31352,80 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 27.03.2019р. №0-2106, сума податкового зобов`язання за вказаним платежем (податковий період 2018р.) становить - 11431,47 грн.

Сума відповідного податкового зобов`язання за податковий період 2019р. становить - 58137,79 грн., що підтверджується податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020р. №0-2106.

Залишок непогашеного грошового зобов`язання становить - 100922,06 грн.

27.02.2012р. ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі прийнято податкову вимогу форми «Ф» №4248-10, відповідно до якої, загальна сума податкового боргу відповідача становить - 11431,47 грн.

Вважаючи, що визначена сума податкового зобов`язання відповідача є «узгодженою» та набула статусу податкового боргу, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд 1-ї інстанції виходив із того, що ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі протиправно та безпідставно (без належного підтвердження своєї позиції щодо застосування ставки податку) було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.03.2019р. №0-2106, від 21.04.2020р. №0-2106 та від 04.06.2020р. №0-2106, які до того ж, були направлені на неналежну (неіснуючу) адресу платника. На підставі цього, суд 1-ї інстанції, відповідно задовольнив зустрічний позов в повному обсязі, скасувавши ці спірні оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх на момент ухвалення оскаржуваного рішення обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 вказаної статті, податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків в строки, визнається сумою податкового боргу такого платника податків.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено те, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Окрім того, як передбачено пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця.

Контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України).

Також, у відповідності до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Варто зазначити про те, що за визначенням, наведеним у пп.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Як передбачено п.п.42.1,42.2 ст.42 ПК України, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законом, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Однак, при цьому слід звернути увагу на той факт, що ці документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, т.б. надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручені платнику податків (його представнику).

А як слідує зі змісту п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, що визначений п.42.4 ст.42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

При цьому, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі ж якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не було вручено платнику податків.

Відповідно до положень п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених п.56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, що встановлений цим Кодексом (п.п.54.1,54.5 ст.54 ПК України).

У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

При цьому, п.59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Також, у відповідності до п.п.6,7 «Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (затв. наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017р. №610, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у письмовій та/або електронній формі. Податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У той же час, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи із повідомленням про вручення або ж у порядку, що визначений абз.3 п.6 цього розділу. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, наведеними вище приписами ПК України та Порядком №610 чітко визначено як обов`язок платника подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи-підприємця, так і обов`язок податкового органу відносно надіслання податкових повідомлень-рішень та податкових вимог платнику податку не тільки за місцем його реєстрації, а й останнім відомим місцем проживання (перебування).

Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст.57 ПК України, відповідно до п.57.2 якої регламентовано, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або ж інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків із причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в ст.297 МК України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 згаданої статті).

Водночас, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 (десяти) календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами п.56.18 ст.56 ПК України, із урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається «неузгодженим» до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Погашення податкового боргу платників податків регулюється главою 9 ПК України.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Як вже зазначалося вище, пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України визначено право органу державної податкової служби на звернення до суду стосовно стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу (позивача за первісним позовом), колегія суддів звертає увагу, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі (станом на момент направлення спірної п/вимоги ОСОБА_1 ще не була зареєстрована як ФОП) податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому податковим законодавством порядку, дослідженню підлягають:

- відповідність адреси одержувача (платника податків) у поштовому відправленні конкретному місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;

- повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;

- відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, яка зазначена у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2019р. у справі №826/14361/16, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Окрім того, судова колегія при вирішенні цієї справи вважає за необхідне врахувати і висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №140/30/20, у відповідності до яких, податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить. У контексті зазначеного, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження того, що на адресу відповідача надіслано саме податкову вимогу, не врахували положень законодавства та наявність в матеріалах вказаної справи конверта, надісланого на адресу відповідача з відміткою про невручення листа «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення долученого до цього конверта, які свідчать про надіслання податкової вимоги в порядку, встановленому законом.

Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Так, враховуючи дату податкової вимоги (27.02.2020р.) та вказані вище положення ПК України, вимога повинна була бути надіслана платнику податків фізичній особі (а не як ФОПу) ОСОБА_1 за останньою відомою контролюючому органу адресою, а саме: АДРЕСА_4 , тоді як рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (із штриховим кодовим ідентифікатором « 221»), конверт та, відповідно, зворотне поштове повідомлення підтверджує факт надіслання цих документів за іншою адресою: АДРЕСА_5 , що викликає обґрунтовані сумніви щодо надсилання податкової вимоги цим листом саме на адресу ОСОБА_1 . А тому, судова колегія доходить висновку про не підтвердження податковим органом факту направлення (вручення) ОСОБА_1 податкової вимоги та, як наслідок, наявність «узгодженого» податкового боргу.

З огляду на викладене, зобов`язання, за якими просить стягнути ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі у якості податкового боргу (100922,06 грн.), фактично не були вручені ОСОБА_1 належним чином, оскільки були направлені на адресу, яка не є вірною адресою її місцезнаходження.

Що ж стосується самих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів звертає увагу на те, що 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким ст.266 ПК України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було викладено в новій редакції.

У відповідності до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 цієї ж статті, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Так, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

За змістом пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, що передбачено п.12.3 ст.12 ПК України.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України).

Відповідно до положень пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України, копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

За правилами пп.12.3.4 п.12.3 вказаної статті, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків і зборів чи змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

До повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів, за змістом пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України, належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

При цьому, п.12.5 ст.12 ПК України регламентовано, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності із урахуванням строків, що передбачені пп.12.3.4 цієї статті.

Дійсно, гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, серед іншого, приписами ст.ст.19,140,143,144 та 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В межах цих спірних правовідносин, прийняті органом місцевого самоврядування рішення, є нормативно-правовим актом, приписи якого, зокрема, змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду органу, із урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України.

Слід звернути увагу на те, що предметом оскарження у справі (за зустрічним позовом) є податкові повідомлення-рішення від 27.03.2019р. №0-2106, від 21.04.2020р. №0-2106 та від 04.06.2020р. №0-2106, прийняті ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених ПК України щодо визначення податкового зобов`язання.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції податковим органом не було надано ані будь-якого рішення органу місцевого самоврядування, яким встановлено конкретний розмір податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, на підставі якого й здійснювалося нарахування податку, ані будь-якого належного документального підтвердження розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідні податкові періоди (2017р., 2018р. та 2019р.) по об`єктах нерухомості, які нібито належать ОСОБА_1 .

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції при ухваленні 17.11.2021р. оскаржуваного рішення дійшов обґрунтованого на той час висновку про те, що наявність належних підстав для визначення суми податкового зобов`язання, вказаного відповідачем у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, та яка була заявлена останнім, як сума податкового боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , не доведена в судовому порядку.

У світлі доводів учасників справи, суд апеляційної інстанції також звертає увагу ще й на те, що спірні рішення відповідача є актами індивідуальної дії відносно ОСОБА_1 . Головною рисою таких актів є їх конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єкта адміністративного права, що видає такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або ж питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи чи осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених такими актами; чітка відповідність актів нормам чинного законодавства.

Отже, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії (акту правозастосування), є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення контролюючим органом конкретних підстав (фактичних та юридичних) та, серед іншого, переконливих та зрозумілих мотивів їх прийняття. Разом із тим, принцип обґрунтованості рішень вимагає від відповідача враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує чинне законодавство, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього останній має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003р. зазначено, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати всі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або ж відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли мають місце певні несприятливі для особи рішення.

Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим, а висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватись лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

З огляду на викладене, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність доказів на підтвердження своєї позиції щодо застосування ставки податку та чіткого розрахунку податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за відповідні податкові періоди є достатньою підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі податкового органу.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

А як чітко передбачено ч.4 ст.308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Доводи та аргументи апеляційної скарги податкового органу судова колегія вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновки суду і свідчать про незгоду апелянта з правовою оцінкою, наданою судом 1-ї інстанції щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 30.06.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко