Справа № 560/4269/23
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4269/23
РІШЕННЯ

іменем України

28 червня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправною відмови прийняти та вирішити заяву щодо визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також просить зобов`язати відповідача прийняти та розглянути зазначену заяву.

В обґрунтування позову зазначає, що є особою, яка на території російської федерації зазнає та може у подальшому зазнавати переслідувань через свої релігійні погляди ( є послідовником релігійної організації Свідки Єгови) У 2020 році вона приїхала в Україну до чоловіка - громадянина України ОСОБА_2 , з яким перебуває у шлюбі з квітня 2019 року, мала посвідку на тимчасове проживання, відтак проживала на території України на законних підставах. 16.02.2023 позивач звернулась до Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак заява прийнята не була, офіційний документ про відмову у прийнятті заяви також не був наданий. З огляду на це, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та просить зобов`язати вчинити дії щодо прийняття та розгляду вказаної заяви.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що заява позивачки була направлена нею поштою разом з іншими документами, хоча повинна була бути подана особисто. За інформацією органу державної міграційної служби України на час звернення до відповідача позивачка перебувала на території України нелегально, що підтверджується постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, на цей час розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, призупинений на час воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №165. Також зазначає, що на думку відповідача, описана позивачкою історія її переслідування на території російської федерації з релігійних мотивів є явно надуманою і не підтвердженою, позаяк заявниця і на теперішній час продовжує користуватись захистом країни походження і протягом останніх років неодноразово вільно виїжджала на територію російської федерації.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач не прийняв будь - яке рішення по суті її звернення, надавши відповідь листом. Крім того вважає, що питання притягнення її до адміністративної відповідальності не позбавляє права звернутись за захистом в Україні.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

З наявних у справі доказів встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, паспорт № НОМЕР_1 , прибула на територію України 06.01.2020, була документована посвідкою на тимчасове проживання ( Головне управління ДМС у Харківській області) Остання посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_2 діяла до 02.11.2022. У зв`язку з закінченням строку дії документа, який надавав право на законних підставах перебувати на території України, ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУаАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також відповідним уповноваженим органом було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким позивачку було зобов`язано залишити територію України до 07.03.2023.

16.02.2023 ОСОБА_1 направила поштою заяву на адресу Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, у якій просила задокументувати факт її звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також розглянути цю заяву.

Повідомленням від 03.03.2023 Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області надало ОСОБА_1 відповідь, у якій були роз`яснені положення законодавства щодо порядку і процедури розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також було роз`яснено зміст положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165, відповідно до якої строки надання адміністративних послуг зупинені на час воєнного стану. Позивачці повідомлено про те, що відповідно до позиції УВКБ ООН щодо України від березня 2022 УВКБ ООН не вважає Україну "безпечною країною походження" та рекомендує направляти іноземців, які проживали на території України і не встигли подати заяви про надання міжнародного захисту, для проходження національної процедури надання захисту у третій країні, яка є більш безпечною.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на території України до цього часу.

Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначається порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту.

Згідно з п. 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі по тексту - Закон №3671-VI) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 статті 1 Закону №3671-VI додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутись в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 13 ч. 1 статті 1 Закону №3671-VI встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України ( ч. 5 статті 5 Закону )

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, та Положення про Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області, затвердженого наказом ДМС України від 18.07.2011 №28 (в редакції наказу ДМС від 07.05.2021 №70), повноваження щодо прийому та попереднього розгляду заяв шукачів захисту в Україні делегуються ДМС та її територіальним органам.

Процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрати, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту, скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначається Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 за №649 (зареєстрованими Міністерством юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі по тексту - Правила №649)

Відповідно до п. 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц -зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа. У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.

Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, повинна особисто подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка підлягає реєстрації працівником територіального органу ДМС у журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час особистого звернення заявника до органу ДМС уповноважений працівник територіального органу встановлює особу заявника, перевіряє дотримання ним передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводить дактилоскопію заявника, здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви.

Зазначене свідчить про те, що можливість дотримання вказаних вимог до опрацювання заяви та відповідна процедура вирішення питання вимагають безпосередньої особистої присутності (участі) заявника під час прийняття та розгляду документів.

Суд оцінює критично посилання позивачки на те, що вона неодноразово зверталась до органу ДМС із вказаною заявою, на що отримувала усну відмову у прийнятті документів, оскільки такі обставини не підтверджуються будь-якими належними доказами. З огляду на це, суд не може вважати доведеною ту обставину, що відповідна поведінка посадових осіб відповідача перешкоджала позивачці особисто звернутись до територіального органу ДМС аби у встановленому порядку зареєструвати своє звернення та особисто взяти участь у його розгляді.

Що стосується підстав, які позивач зазначає як такі, що обумовлюють її звернення щодо отримання статусу біженця, суд звертає увагу на інформацію, яка вбачається зі змісту наданих органом ДМС документів, а також тих, які надала сама позивач до позову та до своєї заяви.

Так, починаючи з 2019 ОСОБА_1 неодноразово здійснювала в`їзд на територію російської федерації і певний час знаходилась у країні свого походження. Позивач здійснювала перетин державного кордону України через КПП «Гоптівка» у такі дати: виїзд 27.11.2019, в`їзд 20.12.2019, виїзд 22.12.2019, в`їзд 25.12.2019, виїзд 29.12.2019, в`їзд 06.01.2020, що підтверджується штампами у паспорті для виїзду за кордон. Зазначене свідчить про відсутність у неї перешкод для перетину державного кордону, зокрема відкритих кримінальних проваджень чи перебування у розшуку.

Відповідно до довідки №745 від 14.02.2023, виданої головою комітету релігійної організації «Релігійний центр свідків Єгови в Україні» ОСОБА_1 з 13.05.2006 є присвяченим служителем Релігійної організації Свідків Єгови. У той же час, до уповноважених органів ДМС із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач звернулась не одразу після прибуття на територію України, а після прийняття 08.02.2023 рішення про її примусове повернення до країни походження чи третьої країни. Також встановлено, що позивач 12.11.2019 була документована паспортом для виїзду за кордон, орган видачі МВД 31001. Відтак, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що вказані обставини свідчать, що позивачка фактично не відмовилась від захисту країни громадянської належності.

Усі вказані обставини, на думку органу ДМС, не узгоджуються з доводами ОСОБА_1 стосовно переслідувань на території російської федерації та обґрунтованих побоювань позивачки за своє життя, здоров`я та свободу. Крім того, у своїй заяві, яку позивачка надала в додатках до звернення, не наведені відомості, що стосуються обґрунтованих побоювань щодо повернення у російську федерацію, які б базувались на реальних подіях, не зазначаються інші докази того, що ці побоювання є обґрунтованими, не надані докази причетності до інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які б були пов`язані саме з релігійною належністю позивачки.

Таким чином, належних доказів того, що позивач неодноразово зазнавала переслідувань в країні свого походження суду не надано, натомість зі змісту анкети, яку ОСОБА_1 додала до звернення, вбачається, що до неї не застосовувалось насильство, пов`язане з її релігійною належністю, не застосовувалось затримання чи арешт, і вона не притягувалась до кримінальної відповідальності (пункти 4.4-4.6 анкети) Позивач також не надала докази наявності обставин, які позбавляли її можливості звернутись із заявою про надання тимчасового або постійного захисту на території України під час її перебування на території України на законних підставах, зокрема починаючи з 2020 року.

З огляду на це, доводи ОСОБА_1 про її побоювання повернутись до країни походження не підтверджуються наданими суду доказами.

У той же час, усі вищевказані обставини прямо не стосуються саме питання додержання заявницею процедури звернення з відповідною заявою, тому прямо не впливають на оцінку судом обґрунтованості рішення відповідача. Разом з тим, ці обставини є суттєвими для подальших дій відповідача як органу, до якого позивач може звернутись у подальшому, і який наділений повноваженнями здійснювати повну перевірку інформації, яка стосується особи, яка бажає набути статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Що стосується можливості вирішення відповідачем питання, щодо якого звернулась позивач по суті, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №165 зупинено строки надання (крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану) адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні (крім надання адміністративних послуг у сфері будівництва, визначених Законом України Про регулювання містобудівної діяльності). Таким чином, розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, фактично призупинений на час дії воєнного стану в Україні.

Згідно із ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач довів, що ним не було порушено відповідне право позивачки, не була допущена стосовно неї протиправна бездіяльність і не було прийняте будь - яке протиправне рішення, з огляду на що позов є необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 червня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. М. Грушевського, 87,Хмельницький,Хмельницька область,29013 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя І.С. Козачок