Справа № 214/5449/22(2-а/214/61/23)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2023 року м. Дніпросправа № 214/5449/22(2-а/214/61/23)
Суддя І інстанції Попов В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 батальйону 8 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Козик Олександра Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №5980446 від 05.10.2022 року, винесену поліцейським 2 батальйону 8 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержантом Козиком Олександром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що із позовом про скасування постанови серії ЕАР №5980446 від 05.10.2022 року звернувся неналежний позивач.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є учасником спірних правовідносин, тому що спірну постанову винесено відносно особи, яка працює у позивача, відповідачем було порушено права, свободи та законні інтереси позивача, адже у винесеній постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зазначений транспортний засіб саме позивача. Разом з тим, вказує на те, що суд першої інстанції встановивши, що позивач є неналежним, не надав можливості позивачу здійснити заміну первинного позивача належним позивачем, чим порушив ст.48 КАС України та обмежив ОСОБА_1 у доступі до правосуддя.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5980446 від 05.10.2022 року, ОСОБА_2 05.10.2022 року, о 10 год. 24 хв., керував вантажним транспортним засобом Renault Premium 385.19, н/з НОМЕР_1 , з причепом, н/з НОМЕР_2 , при зважуванні якого Укртрансбезпекою виявилось перенавантаження на одинарну вісь при дозволеній масі 11,5 виявилось, згідно чеку Укртрансбезпеки, 14,100 т., чим порушив ч. 4 постанови КМУ №30 від 18.01.2001 року та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. Порушення зафіксовано на бодікамеру 471136.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За зазначеною нормою права, суб`єктом відповідальності за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами є саме водії транспортних засобів.

Відповідно до постанови серії ЕАР №5980446 саме на ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Renault Premium 385.19, н/з НОМЕР_1 , з причепом, н/з НОМЕР_2 накладено штраф за порушення вимог ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

При цьому, слід зазначити, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є індивідуальним актом, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова серії ЕАР №5980446 складена відносно ОСОБА_2 , то вона ніяким чином не порушує права позивача ОСОБА_1 .

Разом з тим, щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції встановивши, що позивач є неналежним, повинен був надати можливість позивачу здійснити заміну первинного позивача належним позивачем, в порядку ст. 48 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов було подано до адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача, місце реєстрації якого АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання ОСОБА_2 , який є належним позивачем є АДРЕСА_2 .

Відтак, у такому випадку заміна неналежного позивача на належного є неможливою, оскільки це потягне за собою зміну підсудність адміністративної справи, що не допускається ч.1 ст. 48 КАС України.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 27 червня 2023 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова