Справа № 947/1041/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/1041/23
Провадження № 2-а/947/34/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови по справі

про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи,

яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України

серії ВМ № 00009791 від 15.02.2022 року,

та про повернення сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому останній просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00009791 від 15.02.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за штраф в сумі 17000,00 грн., за виконавчий збір в рамках виконавчого провадження ВП №69424108 у розмірі 269,00 грн., за виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в сумі 1700,00 грн.; а також стягнути з відповідача судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана позовна заява була скерована до суду 26.12.2022 року, що підтверджується відбитком штемпелю на поштовому конверті.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вказаною постановою його ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за фактом порушення п.22.5 ПДР України, що полягає у керуванні транспортним засобом марки «DAF 95 XF 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу, на 8,3% (8159 тон).

Однак, позивач зазначає, що під час руху та складення оспорюваної постанови, рух здійснювався за допомогою транспортного засобу «DAF 95 XF 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є платформою, який вважається контейнеровозом, власником якого є позивач.

За наслідком викладеного, позивач зазначив, що враховуючи норми законодавства дозволена фактична маса під час перевезення, що здійснювалось 15.12.2021 року становить 44 тони, що узгоджується з ч.1 п.22.5 Правил дорожнього руху України.

Виходячи з гранично допустимої маси транспортного засобу для контейнеровоза у 44 тони, позивач вказує, що встановлене відповідачем порушення загальної маси транспортного засобу на 8,3%, що складає 8159 тон, є безпідставними.

Враховуючи зазначені доводи, позивач вважає, що під час руху ТЗ не було здійснено перевищення граничної ваги 44 тон. на 8,3%, а зазначені у постанові дані не відповідають дійсним обставинам.

За наслідком вищевикладеного, позивач вважає, що постанова не відповідає вимогам до акту індивідуальної дії, є необґрунтованою, оскільки із неї неможливо встановити зміст порушення, допущеного правопорушником та правову норму, яку останній порушив, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Додатково позивач стверджує, що про вказану постанову він дізнався лише після оголошення у розшук належний йому на праві власності транспортний засіб. Так, на підставі вказаної постанови державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №69424108. За наслідком оголошення в рамках вказаного виконавчого провадження у розшук належного позивачеві транспортного засобу, який необхідний позивачеві для праці, ОСОБА_1 стверджує, що був вимушений сплатити накладений на нього штраф в сумі 17000,00 грн., виконавчий збір у розмірі 269,00 грн., та виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в сумі 1700,00 грн.

Однак, приймаючи незгоду з винесеною відносно позивача постановою, останній вказує, що сплата штрафу за винесеною постановою, не позбавляє його на звернення до суду з відповідним позовом, а внаслідок скасування спірної постанови, сплачені ним грошові кошти в рамках виконання цієї постанови, підлягають поверненню йому за рахунок державних асигнувань відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом, задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом. Прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по адміністративній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено дату, час і місце проведення судового засідання, з повідомленням сторін по справі.

20.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім чинним нормам законодавства та містить усю необхідну інформацію, передбаченому КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).

Таким чином, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова в повній мірі відповідає встановленим вимогам та містить усі необхідні відомості.

Представник також вказує, що інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, міститься не лише в постанові, але й підтверджується інформаційними файлами та даними фотофіксації. Так інформація щодо зважування міститься в інформаційній карті габаритно-вагового контролю, яка безпосередньо формується автоматичним пунктом та надсилається уповноваженій посадовій особі, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, у вигляді метаданих та використовується нею при встановленні події та складу адміністративного правопорушення, відображає, як саме відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення. В інформаційній карті габаритно-вагового контролю відображено дані про кількість осей транспортного засобу, відстань між осями, навантаження на кожну вісь, висоту, довжину, ширину транспортного засобу, перевищення габаритів, перевищення ваги, температуру повітря, повну масу, шинність, клас транспортного засобу.

Також представник відповідача звертає увагу, що перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху було встановлено із врахуванням вимірів із урахуванням похибки вагових та габаритних параметрів транспортного засобу позивача, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги.

У зв`язку з чим, розмір відсотків 8,3 % (перевищення загальної маси транспортного засобу) отримано в результаті даних розрахунків, та відповідають зазначеним в постанові серії ВМ №00009791 від 15.02.2022 року.

Представник відповідача стверджує, що відповідно до п. п. 17.2 - 17.5 Наказу № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак; - номер контейнера; - найменування власника контейнера; - вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна.

При цьому, обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Однак, за посиланнями представника відповідача, у справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їх призначенням. Так, позивачем не надано жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про перевезення змінного кузову, як і не надано товарно-транспортну накладну.

За наслідком викладеного, представник відповідача вважає, що позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса транспортного засобу має дорівнювати 40 т. У зв`язку з чим, максимально допустиме навантаження для вказаного транспортного засобу відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху є 40 тон.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву додатково зазначив, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM3, 3, автомобільна дорога М-03 Київ-Харків-Довжанський, км.81+000, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної технічки №35-02/6013, 6014, 6015, 6016.

Таким чином, автоматичний пункт габаритно-вагового контролю у русі станом на час фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, був обладнаний приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, який станом на момент фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення був справним та готовим до експлуатації, а отже, показники вимірювань навантажень на осі та загальної маси транспортного засобу, визначені ним, є об`єктивними та достовірними відомостями, згідно з Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами). Дії посадових осіб відповідача під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України.

14.03.2023 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник стверджує про необґрунтованість висловлених стороною відповідача тверджень у заперечення проти позову, з аналогічними обставинами викладеними у позові.

27.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача про відмову у задоволенні позову, в яких представник додатково до висловлених заперечень у відзиві на позовну заяву стверджує, що з даних отриманих за наслідком виміру габаритного вагових параметрів транспортного засобу позивача вбачається, що транспортний засіб позивача за типом є платформою, який має три осі, до якої було приєднано двовісний причіп, що відносно до категорії автопоїздів, для яких допустиме навантаження складає 40 тон.

У судове засідання призначене на 29.06.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, представник позивача у відповіді на відзив зазначив про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи викладене, а також розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом було ухвалено проведення розгляду справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.02.2022 року старшим державним інспектором відділу впроваджень систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченко В.О. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідком чого винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00009791 від 15.02.2022 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 15.12.2021 року о 22 год. 41 хв., за адресою М-03, Київ-Харків- Довжанський, км.81+000, здійснював належний на праві власності ОСОБА_1 транспортний засіб марки «DAF 95 XF 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 8,3 % (8159 тон).

З постанови вбачається, що зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM3, 3, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної технічки №35-02/6013, 6014, 6015, 6016, строком до 26.10.2022 року.

На підставі вказаної постанови, державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69424108.

У відповідності до наданої до суду копії квитанції №9277-8428-5026-9304 від 10.08.2022 року, ОСОБА_1 сплачено на рахунок Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження ВП №69424108, грошові кошти в сумі 18969,00 грн.

За наслідком чого, 11.08.2022 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком В.В. в рамках виконавчого провадження ВП №69424108 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з підстав виконання вимог виконавчого документу, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в повному обсязі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно неї постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною 1статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху ( в редакції станом на час скоєння адміністративного правопорушення), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів не перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до п.17.2-17.5 Наказу міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі Наказ №363) передбачено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.

Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак,- номер контейнера; -найменування власника контейнера,- вантажність і маса тари контейнера, кг,-внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Відповідно до п. 17.9 Наказу № 363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Статтею 132-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %. Примітка. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно-правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Згідно з Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 7 вказаного Положення, Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема:

- використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки;

- у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства;

- використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Таким чином, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право:

- проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі);

- використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Тобто, законодавством чітко передбачено можливість Укртрансбезпеки здійснювати державний нагляд (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, що включає:

- здійснення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (в редакції назви станом на час скоєння адміністративного правопорушення);

- фіксацію адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 623).

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (далі - Порядок № 1174).

Згідно з п.п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1174, під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відповідно до п. 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку №1174 у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174, вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163.

Відповідно до п. 9 Постанови КМУ від 24.02.2016 №163 «Про затвердження Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки» (надалі також - Постанови № 163) засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1174, автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 5 вказаних Правил передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Як передбачено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до п. 17 Порядку № 1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.22.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Так, під час розгляду справи, представник відповідача будучи незгодним заявленими позивачем вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву, до якого подано до суду: копію постанови серії ВМ №00009791 від 15.02.2022 року; розрахунок проведених технічним засобом, яким зафіксоване спірне правопорушення, вагових параметрів; відповідні свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, сертифікати відповідності, що підтверджує відповідність технічного засобу, яким в автоматичному режимі зафіксоване оспорюване правопорушення, вимогам Технічного регламенту.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам по справі, суд вважає, що інформація, отримана з приладу зважування дорожніх транспортних засобів у русі, яким в автоматичному режимі зафіксоване оспорюване правопорушення, є належним доказом вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.

Досліджуючи подану до суду відповідачем інформаційну картку ГВК встановлено, що в останній деталізовано інформацію щодо загальної маси, навантаження окремо на кожну вісь транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 , а також відстані між осями.

Згідно інформаційної картки ГВК висновки відповідача про перевищення транспортним засобом позивача загальної маси нормативного показника зроблені на підставі наступного розрахунку: маса транспортного засобу 48159 тони.

Представником відповідача під час розгляду справи було підтверджено, що під час здійснення виміру транспортного засобу позивача габаритно-ваговим нормам, визначався нормативний показник до цього транспортного засобу з розрахунку 40,0 тон, а отже перевищення становило на 8159 тон маси транспортного засобу виходячи з дозволених 40 тон.

Разом з тим, згідно з поданими позивачем до суду доказами, судом встановлено наступне.

У відповідності до наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 належить на праві власності транспортний засіб марки «DAF 95 XF 430», типу Платформа-С.

У свідоцтві зазначено особливу відмітку про призначення транспортного засобу як контей неровозу.

За наслідком викладеного, відповідно до п. 22.5 ПДР масою перевищення для такого транспортного засобу є понад 44 тони, що не відповідає доводам та висновкам відповідача про перевищення позивачем загальної маси транспортного засобу 40 тон.

Тобто, висновки відповідача щодо перевищення позивачем маси транспортного засобу на 8159 тон та відповідно 8,3% є необґрунтованими та не доведеними.

Отже, фіксація перевищення на 8159 тон транспортним засобом - контейнеровозом, що належать позивачу, до якого дозволено навантаження в 44 тони, є невірною.

Крім того, постанова Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті серії ВН № 00009791 від 15.02.2022 року взагалі не містить відомостей про використання платформи-С, як контейнеровозу.

Щодо доводів відповідача про приєднаний двовісний причіп та використання транспортного засобу, як автопоїзда, з дозволеним ваговим навантаженням до 40 тон, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодним доказом, у тому числі наданої фото фіксацією транспортного засобу в момент фіксації правопорушення.

Щодо доводів відповідача на вимоги Наказу № 363, яким визначено вимоги до визначення автомобільного транспорту контейнеровозу, як наявність договору про перевезення вантажів контейнером, єдиної нумерації, а також нанесеного фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера маркування, суд вважає неспроможніми, оскільки зазначені вимоги є другорядними у порівнянні із відомостями прямо зазначеними у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу.

Крім того, приймаючи відсутню фото фіксацію, приєднаного двовісного причіпу до платформи контейнеровозу, суд вважає доводи про невідповідність контейнеровозу, вимогам Наказу № 363 безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, відповідачем не доведене порушення позивачем вимог п. 22.5 ПДР, а саме враховуючи тип транспортного засобу та напівпричепу, що належать позивачу та подані докази зважування, перевищення загальної маси навантаження транспортного засобу на 8,3% (8159 тон).

Вказані недоліки ставлять під сумнів твердження відповідача про врахування всіх необхідних критеріїв при встановленні факту перевищення встановлених законодавством вагових норм.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими і доведеними посилання позивача в обґрунтування вимог щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, які впливають на правомірність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, за наслідком чого позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії ВМ №00009791 від 15.02.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 132-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 гривень 00 копійок, підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КпАП України відносно ОСОБА_1 , слід закрити, за відсутністю події і складу правопорушення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань сплачених грошових коштів в рамках виконавчого провадження з примусового виконання спірної постанови, що складає у загальній сумі 18969,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вже судом встановлено, на підставі вказаної спірної постанови, державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69424108 відносно ОСОБА_1 .

У відповідності до наданої до суду копії квитанції №9277-8428-5026-9304 від 10.08.2022 року, ОСОБА_1 сплачено на рахунок Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження ВП №69424108, грошові кошти в сумі 18969,00 грн.

За наслідком чого, 11.08.2022 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком В.В. в рамках виконавчого провадження ВП №69424108 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з підстав виконання вимог виконавчого документу, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в повному обсязі.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п.3 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

Пунктом 5 Порядку № 787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно до ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету.

Підпунктом 1 пункту 2 постанови від 16.02.2011 р. № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" Кабінетом Міністрів України постановлено: органам, що контролюють справляння надходжень бюджету забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Адміністративні штрафи та інші види санкцій стягуються за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" (Лист Державної казначейської служби України про надання інформації № 12-11-11/8287 від 14.05.2020 р.).

Відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 р. № 106, органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами класифікації доходів бюджету 21080500, 21080600, 21080800, 21081100, 21081300, 21081800, 22070000, 22090100, 22090200, 24010000, 24010100, 24010200, 24010300, 24010400, 50080100 за виконавчими документами, які перебувають/перебували на виконанні, 22010300, 22012600, 22012700, 22012900 у разі надання послуг у сферах державної реєстрації нотаріусами 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" є Міністерство Юстиції України.

Враховуючи, що з позивача було стягнуто адміністративний штраф за спірною постановою, яка перебувала на примусовому виконанні, застосовується код класифікації доходів бюджету 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції", уповноваженим органом, що контролює справляння надходжень бюджету, виступає Міністерство юстиції України.

Згідно Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 р. № 1707/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 р. за № 759/19497, міжрегіональні управління Міністерства юстиції України підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Таким чином, кошти стягнуті в межах виконавчого провадження №69424108 підлягають поверненню позивачу на підставі відповідного подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який в даних правовідносинах є уповноваженим органом, що контролює справляння надходжень бюджету.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою щодо формування подання про повернення грошових коштів у сумі 18969,00 грн., до суду нек надано.

Приймаючи вищевикладені підстави, суд вважає в даній частині вимоги позивача про повернення сплачених в рамках виконавчого провадження грошових коштів безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений останнім судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок.

Щодо відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд України у постанові від 01.10.2002 № 36/63 визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Крім цього, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Приймаючи викладене, з поданих до суду документів, судом встановлено, що представництво позивача в цій справі здійснювалось адвокатом Бундюк Є.В.

30.08.2022 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №11 про надання правничих послуг, за умовами якого адвокатом надається клієнту правнича послуга, яка складається з первинної консультації, складанні адвокатського запиту, вивчення документів, складанні та поданні адміністративного позову про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Сторонами обумовлено вартість послуг адвоката в сумі 6000,00 гривень.

У відповідності до наданого до суду опису наданих послуг виконаних адвокатом за договором №11 від 30.08.2022 року про надання правничих послуг, складеного 10.10.2022 року між адвокатом та позивачем вбачається, що адвокатом надані і виконані наступні послуги: первинна консультація від 30.08.2022 року, вартістю 500,00 грн.; підготовка та скерування адвокатського запиту від 31.08.2022 року, вартістю 500,00 грн.; вивчення документів, які надійшли 03.10.2022 року у відповідь на адвокатський запит від 31.08.2022 року, вартістю 1000,00 грн.; підготовка адміністративного позову, вартістю 4000,00 грн.

У відповідності до квитанції №11 за договором про надання правничих послуг №11 від 30.08.2022 року, адвокатом Бундюк Є.В. засвідчено отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6000,00 грн. в рахунок виконаних послуг за вказаним договором.

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що надані адвокатом послуги пов`язані з предметом цієї справи, складністю справи, визначений сторонами розмір правової допомоги є спів розмірною та відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на встановлені КАС України правила розподілу судових витрат, понесені позивачем витрати на правову допомогу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до часткового задоволення позовних вимог.

За наслідком чого, врахувавши предмет спору, спрощений порядок розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі 3000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Перемоги, 14) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії ВМ № 00009791 від 15.02.2022 року та про повернення сплачених коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії ВМ №00009791 від 15.02.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 132-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю події і складу правопорушення.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок та у відшкодування витрат на правничу допомогу 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, що в загальній сумі складає 3496 (три тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.