Справа № 440/7352/23
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/7352/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми), третя особа: ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, а саме просить:

- визнати протиправними дії, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження без реального виконання рішення суду та постанови головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) Ніколенком С.В. від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304,

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/9021/22, судом 12.01.2023 видано виконавчий лист. Постановою від 24.01.2023 головного державного виконавця відділу Ніколенка С.В. відкрито виконавче провадження №70828304 з примусового виконання виконавчого листа №440/9021/21 виданого судом 12.01.2023. Рішення суду в частині невиплати суми заборгованості пенсії, яка підлягає доплаті у розмірі 147 983,94 грн, боржником ГУ ПФУ в Полтавській області не виконано. Водночас відповідач протиправно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304.

Ухвалою суду від 12.06.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 440/7352/23, залучено до участі у справі: як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ГУ ПФУ в Полтавській області, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

22.06.2023 відповідач надав до суду витребувані судом докази.

Правом подати відзив на позов відповідач не скористався.

Третя особа копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримала, правом подати письмові пояснення на позов не скористалася.

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2023 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 440/9021/22, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 14.10.2022 №33/37-4/9948 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше сплачених сум.

23.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

24.01.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) відкрито виконавче провадження №70828304 з примусового виконання виданого виконавчого листа №440/9021/22.

25.04.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас у постанові зазначено, що рішення суду боржником у повному обсязі не виконано. Зазначено, що перший штраф у сумі 5100,00 грн накладено на боржника 21.03.2023. Другий штраф в сумі 10200,00 грн накладено на боржника 04.04.2023.

11.04.2023 за вих №02.1.18/8224 до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника.

З огляду на зазначене, керуючись вимогами п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись із діями, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження без реального виконання рішення суду та постанови головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) Ніколенком С.В. від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304 та постановою головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої і пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).

За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, суд враховує, що Законом №1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних законодавчих приписів.

Суд зауважує, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020, які в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахуванням судом першої інстанції.

Відповідно до доводів позивача рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9021/22 виконано не у повному обсязі, отже, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у повному обсязі.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) від 25.04.2023 про ВП №70828304, прийнята відповідачем не на підставі, що визначені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження» та без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене вище, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження без реального виконання рішення суду та постанови головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) Ніколенком С.В. від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304 та визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області Східного МРУ МЮ (м. Суми) від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №70828304.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене вище, при задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 229, 241-245, 250, 262, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40003, ідентифікаційний код 43316700), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка Станіслава Васильовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2023 №70828304.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка Станіслава Васильовича про закінчення виконавчого провадження 25.04.2023 ВП №70828304.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення рішення в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.М. Петрова