Справа № 480/6225/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 р.Справа № 480/6225/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Нікітченка Є.В.

представника відповідача Бабченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 (Бондар С.О.; м. Суми; повний текст рішення складено 20.01.2023) по справі № 480/6225/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту - ГУНП в Сумській області), в якому, з урахуванням уточнення, просив суд:

- скасувати висновок службового розслідування від 25.03.2022, щодо дисциплінарного проступку старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області, як такий, що винесений з порушенням вимог Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України", Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України;

- визнати протиправними та скасувати наказ ГУНП в Сумській області №128 від 26.03.2022 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських" в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та наказ № 102 о/с від 28.03.2022 року "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 28.03.2022 або на рівнозначній посаді.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що наказом ГУНП в Сумській області від 10.02.2022 № 93 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку на 14 діб з 21.02.2022 по 06.03.2022 з виїздом до Арабської Республіки Єгипет. 24.02.2022 із засобів масової інформації він дізнався про те, що російські війська перетнули кордон з Україною і почалася війна. Транспортне сполучення з Україною було перерване і дістатись до України у нього можливості не було, про що позивач неодноразово повідомляв керівництво. Вказує, що про факт наявності наказу від 10.03.2022 № 190 позивач не був повідомлений, доказів ознайомлення позивача з цим наказом відповідачем до суду не було надано, відтак висновки службового розслідування, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що позивач був обізнаний про наявність цього наказу та не повернувся до місця несення служби, є безпідставними. Крім того, позивач звертає увагу, що в порушення вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України його не було належним чином повідомлено про призначення службового розслідування та його завершення, не ознайомлювали з матеріалами службового розслідування та наказами про звільнення, не пропонували надати письмове пояснення, не з`ясували причин неприбуття позивача до місця проходження служби.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.11.2017 проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Наказом ГУНП в Сумській області від 10.02.2022 № 93 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку на 14 діб з 21.02.2022 по 06.03.2022 з виїздом до Арабської Республіки Єгипет.

На момент вторгнення російських військ на територію України (24.02.2022) ОСОБА_1 перебував у Єгипті.

За фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими ГУНП в Сумській області, що виразилось у відсутності за місцем несення служби, проведено службове розслідування на підставі наказу начальника ГУНП в Сумській області від 24.03.2022 №180.

Згідно з висновками службового розслідування, ОСОБА_1 , не прибувши без поважних причин до місця несення служби, не виконав вимоги наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, тим самим, вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Сумській області №128 від 26.03.2022 до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, а наказом № 102 о/с від 28.03.2022 його звільнено зі служби в поліції.

Вважаючи висновок службового розслідування та вказані накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано суду достатні та належні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і доведено правомірність проведеного службового розслідування та оскаржуваних наказів від №128 від 26.03.2022 та № 102 о/с від 28.03.2022.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (ч.3 ст.11 Закону).

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1 та 2 ст.19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч.2 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Отже, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною 3 ст.13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі Порядок).

Крім того вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

24.02.2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з вимогами статті 17 Закон України Про правовий режим воєнного стану, органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, і також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Зі змісту висновку службового розслідування судом встановлено, що 21.03.2022 працівниками УПІ ГУНП був здійснений моніторинг, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_1 з 06.03.2022 перебуває за кордоном, на території Польщі, від повернення до постійного місця дислокації відмовляється, чим порушує вимоги наказу НПУ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими» (а.с. 70).

В рамках службового розслідування, 11.03.2022, 21.03.2022, 24.03.2022 ОСОБА_1 в телефонній розмові було повідомлено про необхідність у найкоротший термін прибути до місця постійної дислокації підрозділу. Проте ОСОБА_1 продовжив безпідставно бути відсутнім за місцем несення служби без поважних причин з 24.02.2022 по 24.03.2022, що зафіксовано комісійним актом РПОП ГУНП в Сумській області.

За результатами службового розслідування та зібраних матеріалів 25.03.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУНП в Сумській області, за змістом якого позивач вчинив дисциплінарний проступок, який виразився у невиконанні вимог ч. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію».

За приписами п.24 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 580-УІІІ у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системі поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режим воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремі місцевості.

Відповідно до п. 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» поліцейські, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, які виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового або начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Пунктом 3 вказаного наказу визначено, що поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених п. 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Стосовно твердження позивача, що він не був ознайомлений зі змістом вказаного наказу, варто зазначити, що згідно з актом, складеним старшим інспектором КЗ РПОП ГУНП в Сумській області Семибратовою Г.В. та командиром РПОП ГУНП в Сумській області Туренком В.М. "Про повідомлення окремих поліцейських РПОП про необхідність повернення до місця постійної дислокації підрозділу", 14.03.2022 позивача було повідомлено в телефонному режимі про необхідність прибути на територію України до місця постійної дислокації підрозділу в найкоротший термін, на що останній вказав на неможливість повернення до України через брак коштів та можливості дістатися до державного кордону. Позивача було повідомлено, що період його відпустки закінчився та в ході смс повідомлень було сповіщено про можливе увільнення з органів НПУ.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції у якості свідка ОСОБА_2 вказані обставини підтвердив та пояснив суду, що він неодноразово по телефону попереджав позивача про необхідність з`явитися на службу, в іншому випадку він буде звільнений зі служби, та пропонував свою допомогу доїхати до місця дислокації. Проте, ОСОБА_1 відмовився повертатися в Україну, посилаючись на відсутність коштів.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона по телефону неодноразово пояснювала ОСОБА_1 про необхідність якнайшвидше повернутися на службу, інакше він буде звільнений зі служби. При цьому свідок доводила позивачу зміст Наказу № 190. Однак позивач не висловив бажання повернутися на службу, посилаючись на відсутність коштів.

При цьому суд враховує, що згідно з наказом ГУНП в Сумській області від 10.02.2022 № 93 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку на з 21.02.2022 по 06.03.2022, відтак з 07.03.2022 позивач у зв`язку із закінченням відпустки мав вийти на роботу, тобто ще до винесення наказу від 10.03.2022 № 190.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на те, що його не попереджали про службове розслідування, не ознайомлювали з матеріалами службового розслідування та наказами про звільнення, не пропонували надати письмове пояснення, не з`ясували причин неприбуття позивача до місця проходження служби, як на підстави скасування спірних наказів, суд зазначає таке.

Згідно з актом про відмову надати пояснення від 24.03.2022 вих. №61/15-2022, складеного інспектором відділу службових розслідувань Зимогляд М.В., на пропозицію ОСОБА_1 надати письмове пояснення стосовно його відсутності на службі, останній відмовився надати письмове пояснення (т.1 а.с.80).

Враховуючи перебування позивача за кордоном, посадові особи відповідача 26.03.2022 засобами мобільного зв`язку на мобільний телефон ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) було здійснено телефонні дзвінки, однак останній на зв`язок не вийшов, що підтверджується актом від 26.03.2022. Крім того, з метою ознайомлення, засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом №441), на поштову адресу місця реєстрації ОСОБА_1 28.04.2022 було направлено копію наказу ГУНП в Сумській області від 26.03.2022 №128 та витяг з наказу ГУНП в Сумській області від 28.03.2022 №102 о/с. Рекомендований лист №441 вручено 08.06.2022, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Щодо твердження позивача про його не ознайомлення з висновком службового розслідування суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що за приписами підпункту 14 пункту 2 розділу III Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1356/32808 (надалі по тексту - Положення) голова дисциплінарної комісії після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим волевиявленням поліцейського, стосовно якого проводилося службове розслідування, забезпечує ознайомлення його із затвердженим висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, з дотриманням вимог законодавства України. Факт ознайомлення із затвердженим висновком службового розслідування або отримання його копії оформлюється відповідним записом на останньому аркуші (за відсутності вільного місця - на його звороті) цього висновку із проставленням підпису, зазначенням прізвища та ініціалів поліцейського, який з ним ознайомився, а також дати ознайомлення.

Відтак, реалізація права на ознайомлення з висновком службового розслідування та доданим до нього матеріалами можлива за двох умов: письмово оформленого волевиявленням поліцейського, стосовно якого проводилося службове розслідування, та факту особистого ознайомлення з проставленням особистого підпису та дати. Однак, ОСОБА_1 зазначеним правом не скористався.

Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 у справа № 200/11250/19-а звертав увагу, що положеннями п. 2 розділу IV Порядку № 893 та п. 7 ч. 6 ст. 1, ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено саме право поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, ознайомлюватися з висновками службового розслідування та матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, а не обов`язок дисциплінарної комісії пропонувати поліцейському ознайомитися з цими документами.

Відтак, доводи позивача щодо того, що його не ознайомлено з матеріалами службового розслідування не свідчать про вчинення відповідачем процедурних порушень під час проведення службового розслідування.

Крім того, варто зауважити, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. В певних випадках, коли йдеться про суто формальні порушення процедури, то вони взагалі не впливають на дійсність адміністративного акта.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів доходить висновку, що обставини, що передували притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби знайшли своє підтвердження, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в цьому випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого ним проступку, а, відтак, оскаржувані накази відповідають критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у суду відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 по справі № 480/6225/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 30.06.2023 року