Справа № 522/16556/22
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/92/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши у в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеські області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, в якій просить суд зупинити дію Рішення № 738 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 08.11.2022 року провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС України в Одеській області Главацьким Андріаном Юрійовичем в частині зобов`язання покинути територію України у термін до 07.12.2022 року.

За результатами автоматизованого розподілу заяву було передано на розгляд судді Косіциній В.В.

8 грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому він просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № Рішення № 738 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 08.11.2022 року провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

На підставі Розпорядження № 639/2 від 8 грудня 2022 року справу було передано на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року було відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеські області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін.

21 грудня 2022 року до суду надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому відповідач просить відмовити громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_3 в задоволенні позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості.

Під час судового розгляду позивач та його представник надали свої пояснення, підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

В судове засідання 27 червня сторони не з`явилися.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд вважає за можливо розглянути справу у письмовому проваджені.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом було встановлено, що позивач громадянин ОСОБА_4 проживає у місті Одеса з 2018 року. До вказаного часу він декілька разів прибував до України, зустрів за цей час свою майбутню дружину і у 2017 році зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 .

23 січня 2018 року позивач легально прибув на територію України через КПП аеропорту «Бориспіль D» за паспортним документом громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії до 15.04.2023 року. На час подання вказаного позову ОСОБА_6 тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; постійного місця проживання та законного джерела заробітку у останнього немає.

8 листопада 2022 року під час проведення оперативно-профілактичних дій по вулиці Преображенській у місті Одеса співробітником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведеної перевірки наявних у позивача документів та відібраних у нього пояснень співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_6 порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Окрім того, на момент складання матеріалів стосовно позивача паспортний документ у останнього був відсутній.

На підставі вище вказаного, 8 листопада 2022 року відносно позивача уповноваженою особою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД та № 009130 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 8 листопада 2022 року серії ПН МОД № 009219 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн.

8 листопада 2022 року провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС в Одеській області Главацьким Андріном Юрійовичем було винесено Рішення № 738, яким було вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 7 грудня 2022 року включно. Вказане рішення мотивоване порушенням позивачем правового режиму іноземців та осіб без громадянства, що підтверджується постановою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Не погоджуючись з даним рішенням, вказуючи на те, що він погано володіє українською мовою, а під час складання рішення йому не було запропоновано скористатися послугами перекладача, а також відчуваючи побоювання за своє життя в країні походження, позивач змушений був звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просити суд визнати протиправним та скасувати рішення № Рішення № 738 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 08.11.2022 року провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС України в Одеській області Главацьким Андріаном Юрійовичем.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 листопада 2022 року уповноваженою посадовою особою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПН МОД № 009219 відносно громадянина Республіки Білорусія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою від 8 листопада 2022 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. 16 листопада 2022 року позивачем було подано до Приморського районного суду м. Одеси адміністративний позов про скасування вказаної вище постанови.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Білорусії. 23 січня 2018 року він легально перетнув кордон України по своєму паспортному документу громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_2 з терміном дії з 15.04.2013 по 15.04.2023 рр. жодних документів на підтвердження законного перебування на території України у позивача немає.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 2018 року, проживав без документів на право проживання в Україні, до 2022 року жодного разу до органів ДМС не звертався, обґрунтовуючи це проблемами зі здоров`ям, які почалися у нього після прибуття до України у зв`язку зі зміною клімату та затяжною ОРВІ, що позбавляла позивача можливості своєчасно звернутися до органів ДМС для продовження строку законного перебування на території України; запровадження на території України Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2», карантину, дію якого було продовжено низкою постанов Кабінету Міністрів України, а також введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, який було продовжено та діє на даний час. Таким чином, суд робить висновок, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Судом також було встановлено, що 8 листопада 2022 року провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_2 було винесено Рішення № 738, яким було вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 7 грудня 2022 року включно.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 8 листопада 2022 року, оскільки порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: після завершення дозволеного терміну перебування іноземця не покинув територію України та ухилився від виїзду.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкції) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу І Інструкції - іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення .

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою КабінетуМіністрів Українивід 29грудня 1995року №1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

За змістом наявної в матеріалах справи розписки за підписом позивача від 8 листопада 20222 року, копію оскаржуваного рішення він отримав, а також йому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Позивач зобов`язався не пізніше 7 грудня 2022 року залишити територію України та ознайомлений з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк.

Отже, позивач знаходився на території України нелегально, що є грубим порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для відповідача для прийняття рішення про примусове зобов`язання позивача покинути територію України.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень частини першої статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

ОСОБА_6 вказує, що оскаржуване ним рішення складено українською мовою, залучити перекладача йому запропоновано не було, співробітники ГУ ДМС в Одеській області не взяли до уваги тієї обставини, що позивач погано розуміє українську мову, а особливо мову ведення ділової переписки та складання документації, а також термінологію, яка вживається при написанні та винесенні рішень. Однак матеріали справи містять Пояснення за особистим підписом ОСОБА_1 від 8 листопада 2022 року, з яких судом вбачається, зокрема, що у позивача немає жодних претензій до працівників Державної міграційної служби України і що перекладач йому не потрібен; вказане підтверджується і розпискою останнього від 8 листопада 2022 року.

В силу частини п`ятої - шостої статті 26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Порушення іноземцями правил перебування на території України є підставою для винесення рішення про примусове повернення їх з території України.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження або третю країну за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Щодо перебування позивача у шлюбі з громадянкою України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку позивачем зазначено, що в Україні знаходиться його дружина громадянка України.

Проте, суд зазначає, що сам по собі наявності у повнолітньої особи дружини, не є самостійною підставою для легалізації перебування такого іноземця на території України, так як чинним законодавством встановлено спеціальну процедуру такої легалізації.

Позивач та його дружина мають право на власний розсуд організовувати своє сімейне життя та у разі наявності бажання можуть разом виїхати з України.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки рішення про примусове повернення від 8 листопада 2022 року прийняте в межах повноважень відповідача, а його зміст та форма відповідають вимогам чинного законодавства України. При цьому, позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідних органів виконавчої влади із заявою визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до дня винесення рішення про примусове повернення з України,а звернувся лише 5 грудня 2022 року, що також спростовує порушення відповідачем діючого законодавства при прийнятті оскаржувального позивачем рішення щодо примусового повернення.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд зазначає, що позивач за жодною із конвенційних ознак (визначення статусу біженця) в країні походження не переслідувався,а факт одруження та проживанні зі своєю дружиною на території України, а також засудження діяльності влади країни-походження до вказаного переліку не входить.

За таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеські області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства є необґрунтованим, безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Отже, враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 3, 4, 6, 7, 9, 13, 15, 16, 25, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеські області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено 30.06.2023 року.

Суддя В.В. Косіцина