Справа № 280/2637/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 червня 2023 року Справа № 280/2637/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 28 від 22.02.23;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 18.01.90 по 30.04.90, з 01.11.91 по 27.01.95, з 29.03.02 по 08.09.02, з 17.06.03 по 08.06.07, з 12.11.07 по 02.07.19 до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 14.02.23;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 призначену з 14.02.23 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звертався до відповідача із заявою про визначення підстав для призначення пільгової пенсії по Списку №2, відповідач повідомив, що пенсійний вік 55 років та страховий стаж 38 років 2 місяці 28 днів, стаж за Списком №2 відсутній. Також відповідач зазначив, не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 18.01.90 по 30.04.90, з 01.11.91 по 27.01.95, з 29.03.02 по 08.09.02, з 17.06.03 по 08.06.07, з 12.11.07 по 02.07.19 , оскільки відповідно наданих документів має розбіжність в назві професій та невідповідність формі додатку № 5 Постанови Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявною трудового стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» . На думку позивача, при зверненні до відповідача із заявою про визначення підстав для призначення пільгової пенсії по Списку №2 він надав усі необхідні документи, що підтверджують її роботу у шкідливих умовах праці, а тому вважає дії відповідача щодо відмови у зарахування до пільгового стажу спірного періоду протиправними.

Ухвалою судді від 02.05.2023 позовну заву було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

09.05.2023 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 22.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачем 1 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у позивача достатньо необхідного пенсійного та страхового стажу, однак, до пільгового стажу по Списку №2 неможливо зарахувати періоди роботи позивача з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.03 по 08.06.2007, з 12.11.2007 по 02.07.2019 оскільки має місце розбіжність посади «електрогазозварник», та посад «газозварник» та «електрозварник» зі Списку 2 від 1956 року. Крім того довідка № 368 від 07.08.19 про період роботи з 12.11.07 по 02.07.2019 на підтвердження пільгового стажу не відповідає формі додатку № 5 Постанови Кабінету Міністрів України N 637, а інші періоди мають недоліки щодо атестації. Окрім того, питання призначення чи не призначення пенсії є дискреційними повноваженнями Пенсійного фонду України. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідачем 2, 30.06.2023 подано до суду відзив, у якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що управління здійсювало свої повноваження в межах та у спосіб передбачений Конституцією України та Законами України, відповідно до вимог частини 2 ст.19 Конституцїї України з урахуванням порядку №637 затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушено.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з позовної заяви, 14.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 28 від 22.02.2023 позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2, пенсійний вік та страховий стаж заявника визнано достатнім.

До пільгового стажу не було нараховано періоди роботи з 18.01.1990 по 30.04.1990 на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» через зазначення посади «електрогазозварник», та 01.11.1991 по 27.01.1995 на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» без вказання конкретних причин, з 29.03.2002 по 08.09.2002 на ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» через посаду «електрогазозварник», з 17.06.2003 по 08.06.2007 на ОАО «Запоріжкокс» через недоліки документів про атестацію та з 12.11.2007 по 02.07.2019 на ВАТ ПП «Електротехніка» через те, що довідка на підтвердження пільгового стажу не відповідає вимогам до оформлення.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування вказаних періодів його роботи до пільгового стажу за Списком №2 необґрунтованими та протиправними, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058- ІV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Відповідно до копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній у спірні періоди працював:

з 18.01.1990 по Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», електрогазозварник 4 розряду, звільнений 30.04.1990;

з 01.11.1991 Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», електрогазозварник 5 розряду, звільнений 27.01.1995:

з 29.03.2002 ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь», електрогазозварник 5 розряду, звільнений 08.09.2002;

з 17.01.2003 ОАО «Запоріжкокс», електрозварник ручного зварювання 5 розряду, звільнений 08.06.07;

з 12.11.2007 ВАТ ПП «Електротехніка», учень волочильщика проволоки, з 01.12.2007 волочильщик проволоки, звільнений 30.02.2019;

Із наведених записів у трудовій книжці можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

Згідно довідки № 368 від 07.08.2019 виданої ВАТ ПП «Електротехніка» позивач з 12.11.2007 працював повний робочий день учнем волочильщика проволоки, а з 01.12.2007 волочильщиком проволоки по 02.07. 19, працював за професією, посадою, що перебачений Списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 28 від 22.02.2023 позивачу відмовлено в призначення пенсії за списком №2, оскільки періоди роботи по довідці № 368 від 07.08.2019 не відповідність формі №5 Постанови Кабінету Міністрів №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Суд відмічає, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Таким чином відповідачі ніяким чином не обґрунтували необхідність надання позивачем уточнюючих довідок за умови наявності відповідних записів у трудовій книжці позивача.

Проте суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Проте, на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та Іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі 687/975/17 (реєстраційний номер у ЄДРСР 72366973). ( ВС/КАС у справі № 127/9055/17 від 06 березня 2018 р.)

Щодо розбіжності у професіях «електрогазозварник», «газозварник» та «електрозварник» суд зазначає наступне.

Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» містить таку професії як «електрогазозварник».

Отже, хоча посада позивача в наданих документах «електрогазозварник», суд зазначає, що це не спростовує той факт, що в оскаржувані періоди позивач працював повний робочий день за професією, посадою, що перебачений Списком № 2 .

Отже ці дві професії передбачені Списком 2 від 1956 («газозварник» та «електрозварник»), що виконувались однією особою як «електрогазозварником» не можна вважати фактом відсутності роботи позивача на пільговій професії що дає право на пільговий стаж.

Таким чином, відповідно до положень законодавства професія (посада) позивача, за якою він працював у спірні періоди, відноситься до Списку №2, що не спростовано відповідачем.

Щодо атестації робочих місць, на що посилається відповідач у рішенні про відмову № 28 від 22.02.2023, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктами 4, 10 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442та підпунктом 1.5 пункту 1 «Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пунктів 3, 4.2, 4.4 «Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

При застосуванні списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до її проведення, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що навіть проведення чи не проведення атестації не може бути підставою для зарахування до пільгового стажу періоду роботи на відповідній посаді на підприємстві.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.03 по 08.06.2007, з 12.11.2007 по 02.07.2019, повинні бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 28 від 22.02.2023, оскільки відповідач приймаючи його дійшов хибного висновку щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи позивача з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.03 по 08.06.2007, з 12.11.2007 по 02.07.2019.

Крім того, судом встановлено, що з урахвання спріних перодів роботи 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.03 по 08.06.2007, з 12.11.2007 по 02.07.2019 у позивача наявний стаж роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2 згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах:

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", набув права на призначення пенсії на пільгових умовах, як працівнику, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими Кабінетом Міністрів України, оскільки досяг відповідно віку 55 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), мав у наявності страхових стаж не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах (враховуючи спірні періоди).

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №22-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківський області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, а отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Харківський області, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Окрім того, і за приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області зарахувати до пільгового періоду за Списком №2 період роботи з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.2003 по 08.06.2007, з 12.11.2007 ро 02.07.2019 та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.02.2023, відповідача 1 здійснити її виплату, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 28 від 22.02.2023, щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 періодів роботи з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.03 по 08.06.2007, з 12.11.2007 по 02.07.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з з 18.01.1990 по 30.04.1990, з 01.11.1991 по 27.01.1995, з 29.03.2002 по 08.09.2002, з 17.06.2003 по 08.06.2007, з 12.11.2007 ро 02.07.2019 до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією 14.02.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б; ) виплатити ОСОБА_1 призначену з 14.02.2023 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, Харківська область, м, Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., ) у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова