Справа № 734/2134/23
Суддя: Іванюк Т. І.
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/734/15/23 Справа № 734/2134/23
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі Ієвлевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділення поліції №1 Чернігівського районного управління Національної поліції в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суду із адміністративним позовом до відділення поліції №1 Чернігівського районного управління Національної поліції в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 256596 від 19.05.2023 року, складену інспектором СРПП ВП № 1 Чернігівського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком Ігором Євгенійовичем, на підставі якої притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 19 травня 2023 року інспектор СРПП ВП № 1 ЧРУП ГУ НП в Чернігівській області старший лейтенант поліції Гаврик Ігор Євгенійович склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАД № 256596 стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП. Позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАД № 256596 складалася 19 травня 2023 року інспектором СРПП ВП № 1 ЧРУП. ГУ НП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком І.Є. із зазначенням порушення п. 2.1а ПДР України. Інспектором СРПП ВП № 1 ЧРУП ГУ НП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком Ігорем Євгенійовичем не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, не досліджувалися та не надавалися для ознайомлення докази, які б підтверджували факт скоєння правопорушення, внаслідок чого вказана постанова підлягає скасуванню, так як розгляд справи відбувався з грубим порушенням вимог актів законодавства України, що регулює дорожній рух, встановлює поведінку та правила учасників дорожнього руху, а також підстави, умови та порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності, оскільки інспектором було складено завідомо незаконну постанову, на підставі якої притягнув його до адміністративної відповідальності за відсутності самої події адміністративного правопорушення, відсутності жодних доказів, які б могли підтвердити вину в скоєнні адміністративного правопорушення, що потягло за собою прийняття незаконної та необгрунтованої постанови. Інспектор Гаврик Ігор Євгенійович не проінформував про конкретну причину вимоги на пред`явлення посвідчення водія та інших документів, оскільки він не вчиняв та не мав наміру вчиняти правопорушення, і інших підстав для перевірки документів у інспектора не було. Будь-яких доказів факту порушення позивачем ПДР України інспектором СРПП ВП № 1 ЧРУП ГУ НП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком Ігором Євгенійовичем не було надано. Крім того, поліцейський розглянувши справу біля транспортного засобу не дав можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. у повному обсязі, а також проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. що унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Разом з тим поліцейський склав постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, та не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, внаслідок чого поліцейським були грубо порушені вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП. Будь-які дані про те, що позивачем було порушено вимоги правил дорожнього руху, відсутні. Інспектор поліції не проінформував ОСОБА_1 про підстави для огляду документів, причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Таким чином, слід прийти до висновку, що позивач ОСОБА_1 не порушував п.2.1а Правил дорожнього руху, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази. Необхідно також зазначити, що постанова накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 256596 від 19.05. 2023 року містить напис у п. 7 До постанови додається відеофіксація. Позивачу не надавалися 19.05.2023 року інспектором СРПП ВП № 1 Чернігівського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком Ігорем Євгенійовичем для ознайомлення будь-які відеодокази порушення вимог п.2.1 а Правил дорожнього руху України. Окрім цього постанова не містить посилання на фіксацію правопорушення з назвою технічного приладу, його відповідного інвентарного номера який перебуває на балансі Національної поліції України. На підставі викладеного просить скасувати оскаржувану постанову.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та з проханням задовольнити позовні вимоги.

Належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду представник відповідача відділення поліції №1 Чернігівського районного управління Національної поліції в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, подавши відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 19.05.2023 о 09 год. 47 хв. ОСОБА_1 в смт Козелець, керував транспортним засобом ВАЗ 2103 не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 був позбавлений права на керування транспортними засобами рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04.03.2021 (справа 734/262/21), позбавлений права керування строком на 1 рік.

Відповідно, після набрання законної сили рішення суду, ОСОБА_1 повинен був надати водійське посвідчення для вилучення, про що його було повідомлено і складено Акт вилучення посвідчення водія. Позивач посвідчення не надав для вилучення, відмовився підписувати Акт (копія надається). Таким чином, посвідчення водія НОМЕР_1 (строк дії якого з 08.08.2003 до 08.09.2032) яке було надане позивачем до матеріалів позову, є не дійсним, оскільки підлягало вилученню (докази надається- витяг з бази «Цунамі»). Після позбавлення права на керування транспортними засобами по ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно звернутися в сервісний центр МВС (будь-який, незалежно від місця реєстрації) та скласти теоретичний та практичний іспити. Однак, позивач іспит не складав і нове посвідчення не отримував, що вбачається з копії недійсного посвідчення наданого позивачем. Таким чином, на момент складання постанови ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом. Перевіривши документи на право керування транспортним засобом було встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Для перевірки інформація, з метою правильної кваліфікації вчиненого правопорушення поліцейським було перевірено особу ОСОБА_1 по службовому планшету з використанням Інформаційно- телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України». Відповідно до отриманої інформації позивача було повідомлено про розгляд адміністративної справи та поліцейським було винесено постанову серії БАД №256596 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином, оспорювана постанова відносно позивача складена за вчинення водієм діяння, за яке передбачено настання адміністративної відповідальності. З точки зору чинного законодавства, при розгляді та оформленні адміністративних матеріалів відносно позивача всі вимоги поліцейським витримані. У зв`язку з неможливістю забезпечити явку належного представника ГУНП в Чернігівській області до призначеного судового засідання, просив суд судове засідання по даній справі провести без участі представника ГУНП.

27.06.2023 до суду представником позивача Хутерненком І.М. було подано відповідь на відзив, у якому він зазначає, що відповідачем в порушення ч. 5 ст. 162 КАС України пропущено строк, встановлений судом для подачі відзиву, а додатки, які долучені до нього не можуть бути прийнятий судом як належні та допустимі докази.

Суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження № 2-а/734/15/23 у справі № 734/2134/23 від 24 травня 2023 року відповідачам було встановлено загальний строк для подання відзиву на позовну заяву, який визначений ч.5 ст.162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до відділення поліції №1 Чернігівського районного управління Національної поліції в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено у судовому засіданні, 19 травня 2023 року інспектором СРПП ВП № 1 ЧРУП ГУ НП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гаврик Ігорем Євгенійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАД № 256596 стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП. Із змісту даної постанови виходить, що 19.05.2023 року 09 год. 41 хв. в смт. Козелець вул. Соборності, 15 громадянин ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 21012 д.н.з НОМЕР_2 не маючи права керування, чим порушив п.п. 2.1а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 126 КУпАП. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 3400 грн. 00 коп.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно дост.252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію"визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Разом з тим, дослідивши наявні по справі докази, судом не встановлено достатніх обставин, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної сторони його складу, за що передбачена відповідальність ч.1ст. 121 КУпАП.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що на підтвердження факту правопорушення, який викладено у оскаржуваній постанові, відповідачами не було надано належних та достатніх доказів та не спростовано доводи позивача, про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, не керував транспортним засобом.

В силу положень ч.1ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Оскаржувана постанова БАД № 256596 від 19.05.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП адже не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фіксацію правопорушення, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.

Відповідно до ч. 2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП полягає в тому, що особа не має права керування таким транспортним засобом та обов`язково керує таким транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили факт керування позивачем ОСОБА_1 19.05.2023 об 09 год. 47 хв. будь-яким транспортним засобом.

З оглянутому в судовому засіданні відеозапису не вбачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом, вказаним у оскаржуваній постанові. Як не вбачається і того, що його було зупинено під час керування автомобілем, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що транспортний засіб перебуває в русі і що саме позивач ним керував об 09 год. 47 хв. 19.05.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про те на який технічний прилад була здійснена відеофіксація адміністративного правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Із постанови вбачається, що в графі 7 «До постанови додаються» зазначено «відеозапис», однак, постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17).

Слід зазначити, що сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише опис обставин, які визнані поліцейським підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем, оскільки достатніх та належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП немає.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126КУпАП є недоведеним. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Частиною першою статті 139КАСУкраїни передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 139КАСУкраїни передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону N 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а розмір судового збору, який підлягає застосуванню складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2023 році складає 536,80 грн.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., наявні підстави для повернення останньому із державного бюджету 536,80 грн надмірно сплаченого судового збору, а інші 536,80 грн - стягнути із відповідача.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 5, 9, 72, 75-77, 244-246, 262, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст. 33, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, суд

у х в а л и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до відділення поліції №1 Чернігівського районного управління Національної поліції в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 256596 від 19.05.2023 року, складену інспектором СРПП ВП № 1 Чернігівського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гавриком Ігорем Євгенійовичем, на підставі якої притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Код , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору у сумі 536 гривні 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 з Державного бюджету судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, сплачений згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №49 від 24.05.2023 АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 , отримувач ГУК у Черніг.обл/тг с-щ Козел/22030101, призначення платежу: *;101; НОМЕР_3 ; судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного судучерез Козелецький районний суд.

Суддя