Справа № 140/5793/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/5793/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві О/р №75 від 20.02.2023 щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу та заробітку набутих за періоду роботи з 04.10.2004 по 02.04.2015 на території російської федерації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи водієм лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в Філії «10-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» (юридична адреса: російська федерація, м.москва, вул. 5-та Кабельна, 1) з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, з 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням заробітної плати водієм лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в Філії «10-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» (юридична адреса: російська федерація, м.москва, вул. 5-та Кабельна, 1) з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, з 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015 на підставі довідок про заробітну плату для нарахування пенсії №18 від 18 липня 2022 року та №19 від 18 липня 2022 року, виданих державним унітарним підприємством міста москви філія Східна ГУП «Мосгортранс», з 15 лютого 2023 року відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, а саме зарахування стажу та заробітку за період роботи на території російської федерації за період з 2004 по 2015 роки. Проте, рішенням ГУ ПФУ в м. Києві О/р №75 від 20.02.2023, позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, а також у зарахуванні стажу та заробітку набутих на території російської федерації за період з 2004 по 2015 роки. Підставою для відмови у задоволення заяви позивача, відповідач-1 зазначив те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. ОСОБА_1 важає вказане рішення незаконним та необгрунтованим оскільки у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з держав підписантами Угоди. При цьому за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу. На підставі вищевикладеного просить позов задовольнити.

Після усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали від 07.04.2023 (а.с.16-47), ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.30).

У відзиві на позовну заяву від 11.05.2023 №0300-0902-9/24552 представник ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнав (а.с.118-120, 124-129) мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в м.Києві прийнято рішення від О/р №75 від 20.02.2023 про відмову у зарахуванні стажу та заробітку за період роботи на території російської федерації за період з 2004 по 2015 роки у зв`язку з тим, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинене від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

З 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії громадян прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Особам, яким пенсія призначена відповідно до законодавства України, перерахунок пенсії проводиться за матеріалами пенсійної справи, при цьому періоди роботи на території російської федерації, зараховані до страхового стажу при призначенні пенсії, не виключається.

Відтак, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003№1058-ІV.

Таким чином, дії та рішення ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у задоволенні вимог поданої заяви позивачу є правомірними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, представник відповідача заперечив з приводу стягнення судових витрат.

Аналогічну позицію висловив відповідач-1 у відзиві на позовну заяву від 11.05.2023 №2600-0903-8/93090, який надійшов на адресу суду 22.05.2023 (а.с.148-150).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20.03.1968 року перебуває на обліку у відповідача-2 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с.9-10).

15.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, а саме зарахування стажу та заробітку за період роботи на території російської федерації за період з 2004 по 2015 роки (а.с.7).

До вказаної заяви були додані наступні документи: копія паспорту громадянина України, Довідки про заробітну плату, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, пам`ятка пенсіонера (а.с.8).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в м.Києві, яке своїм рішенням О/р №75 від 20.02.2023 відмовило ОСОБА_1 у зарахуванні стажу та заробітку набутих на території російської федерації за період з 2004 по 2015 роки (а.с.6).

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, підставою для відмови слугувало те, що 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10листопада 1994року№240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москва 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998року №140/98-ВР.

З 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Особам, яким пенсія призначена відповідно до законодавства України, перерахунок пенсії проводиться за матеріалами пенсійної справи, при цьому періоди роботи на території російської федерації, зараховані до страхового стажу при призначенні пенсії, не виключаються.

До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-17.

Позивач, не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в м.Києві щодо незарахування вказаних періодів до його страхового стажу, у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отож, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на території російської федерації в період після 01.01.2004, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди від 13.03.1992 підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 (дата заповнення 25 серпня 1986 року), а також вкладишу до трудової книжки № НОМЕР_3 , вкладишу до трудової книжки № НОМЕР_4 ОСОБА_1 в період з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, з 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, з 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015 працював водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах на території російської федерації в Філії «10-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» (записи №23-70) (а.с.13-38).

Вказані записи є чіткими, послідовними, не містять виправлень.

Також ,позивачем надано офіційні переклади даних записів в трудовій книжці та вкладишах на українську (державну) мову (а.с.55-106)

Таким чином, на підставі зазначених записів у трудовій книжці та к вкладишах до трудової книжки спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до його страхового стажу.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, як на підставу для відмови у перерахунку пенсії з урахуванням спірного періоду роботи на те, що для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав позивачу необхідно надати підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV, передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Отже, за змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

З огляду на зазначене суд вважає, що позивач не повинен відповідати за несплату страхових внесків роботодавцем та їх, відсутність не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на території російської федерації, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками зазначеними у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 по справі №348/1249/17, від 17.07.2019 по справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 по справі № 688/947/17.

Також позивачем надано до територіальних органів Пенсійного фонду довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 18.07.2022 №18 та №19, видані філією Східний Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» (а.с.107-110). У цих довідках зазначено, що відрахування до Пенсійного фонду здійснювалось за встановленими тарифами.

При цьому, згідно п.4.3 Порядку №22-1, рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії, приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Обов`язковою умовою для зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача є необхідність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки в спірному випадку при вирішенні питання про перерахунок пенсії позивачу встановлені інші правила, ніж ті, які визначені ст.ст.24, 26 Закону №1058.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Отже, до компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а його сумніви щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2020 по справі №291/99/17.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 по справі №219/4550/17 суд дійшов висновку, що надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки поданої довідки.

Зі змістом вищевказаних довідок, такі видані «ГУП «Мосгортранс» на підставі особових рахунків за 2004-2015 роки.

При цьому, зазначені довідки завірені печаткою вказаного товариства, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за спірні роки.

Відповідачем не доведено того факту, що роботодавцями не здійснювались відповідні відрахування із заробітної плати позивача під час його роботи у російській федерації в спірний період.

Водночас, суд зазначає, що зібрані та подані позивачем документи до органів пенсійного фонду для призначення пенсії відповідають записам наданої трудової книжки та не містять між собою жодних протиріч чи розбіжностей.

Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу з урахуванням періодів роботи на території російської федерації, а саме: з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, з 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, з 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015 та з урахуванням довідок про заробітну плату позивача від 18.07.2022 №18 та №19 є протиправною, а тому вимоги в зазначеній частині підлягають до задоволення.

З урахуванням вимог статті 45 Закону №1058, такий перерахунок слід здійснити з 15.02.2023.

Також судом враховано, що позивач позбавлений можливості збирати та додавати додаткові докази, з урахуванням обставин, за яких на території України має місце військова агресія російської федерації з 24.02.2022.

В умовах воєнного стану, перекладання відповідачем тягаря по збиранню доказів, для визначення його права на пенсію суперечить загальновизнаному принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави.

Відповідно до п.п. 13, п.4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 саме на Пенсійний фонд України (а не визначеного громадянина, який претендує на призначення йому пенсії) покладено виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції в тому числі і щодо виконання Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 по справі №812/292/18 вказала, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019, прийнятій за результатами перегляду рішення у зразковій справі №822/524/18 з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, дійшла висновку, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на вище викладене, та з урахуванням положень статті 9 КАС України, суд, враховуючі межі заявлених позовних вимог зазначає, що позовні вимог підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м.Києві О/р №75 від 20.02.2023; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у Філії «10-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, з 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, з 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити з 15.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок Філії Східна Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» про заробітну плату ОСОБА_1 від 18.07.2022 №18 та №19.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як передбачено частиною 1 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у сумі 1 073,60 грн. згідно з квитанцією від 05.04.2023 платіж №59489646 (а.с.5), який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1, 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме: договору про надання правової (правничої) допомоги від 07.03.2023 (а.с.39), акту прийому-передачі наданих послуг від 30.03.2023 (а.с.42) попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат (а.с.43), квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 04.04.2023 (а.с.44) позивач сплатив адвокату Стасюк О.В. кошти в сумі 3 000,00 грн. на оплату правової допомоги.

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відповідно до положень статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись зазначеними вище критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У відзивах на позовну заяву відповідачі заперечують щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, покликаючись на те, що розмір таких витрат є суттєво завищеним.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, враховуючи також складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, на думку суду, судові витрати необхідно стягнути саме з ГУ ПФУ в м.Києві, позаяк судом задоволена самостійна позовна вимога немайнового характеру, та саме внаслідок прийняття відповідачем-2 спірного рішення були порушені права позивача, а звернена до ГУ ПФУ у Волинській області позовна вимога про зобов`язання вчинити дії є похідною.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ГУ ПФУ в м.Києві необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 134, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №75 від 20.02.2023 про відмову ОСОБА_1 в задоволенні вимог заяви від 15.02.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 15.02.2023 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у Філії «10-тий Автобусний парк» Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» з 04.10.2004 по 11.03.2005, з 02.04.2005 по 13.06.2005, з 13.07.2005 по 14.11.2005, з 12.01.2006 по 15.07.2006, з 18.10.2006 по 13.01.2007, з 20.04.2007 по 16.10.2007, з 07.12.2007 по 07.05.2008, з 09.05.2008 по 13.07.2008, з 14.10.2008 по 12.12.2008, з 14.12.2008 по 14.06.2009, з 15.07.2009 по 02.10.2009, з 08.10.2009 по 27.12.2009, з 26.01.2010 по 22.04.2010, з 24.04.2010 по 31.07.2010, з 16.08.2010 по 29.09.2010, з 02.10.2010 по 03.03.2011, з 02.04.2011 по 02.10.2011, з 25.10.2011 по 05.07.2012, з 15.07.2012 по 07.08.2012, з 11.09.2012 по 25.12.2012, з 06.01.2013 по 15.07.2013, з 17.07.2013 по 06.05.2014, з 10.06.2014 по 29.12.2014, з 29.01.2015 по 02.04.2015, а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок Філії Східна Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» про заробітну плату від 18.07.2022 №18 та №19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський