Справа № 140/7218/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7218/22 пров. № А/857/3963/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шевчук С.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Сорокою Ю.Ю. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП, відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% за період з 02.08.2004 по 17.10.2022 (з урахуванням виплачених сум), матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, зобов`язати ГУ НП внести зміни до наказу №397 о/с від 17.10.2022 в частині зарахування стажу служби в поліції в календарному обчисленні 18 років 02 місяці 16 днів для виплати одноразової грошової допомоги (з урахуванням виплачених сум), зобов`язати ГУ НП нарахувати та виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% за період з 02.08.2004 по 17.10.2022 (з урахуванням виплачених сум).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поновлення її на службі в поліції через протиправне звільнення з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу є свідченням того, що поновлена на посаді особа вважається відновленою у своїх трудових правах без будь-яких наслідків звільнення. Зазначає, що ці обставини судом першої інстанції не були належно оцінені. Вважає, що в результаті невірного визначення її вислуги років не було нараховано, або нараховано неповно і не виплачено різні частини грошового забезпечення, зокрема, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб та одноразову грошову матеріальну допомогу при звільненні.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 02.08.2014 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 17.10.2022 у Національній поліції України.

Відповідно до послужного списку позивачки, у період з 13.10.2017 по 06.08.2020 вона перебувала на посаді заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП.

У подальшому, позивачку відповідно до наказу ГУ НП №1326/в від 13.07.2020 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції та вжиття заходів впливу Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді звільнення з посади.

На виконання даного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності було видано наказ ГУ НП №236 о/с від 06.08.2020, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП та призначено старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Маневицького ВП ГУ НП.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та поновлення на посаді.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі №140/11964/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 по справі №140/11964/20 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі №140/11964/20 було скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП №1326/в від 13.07.2020 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП в частині звільнення з посади майора поліції ОСОБА_1 - заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП, визнано протиправним та скасовано наказ №236 о/с від 06.08.2020 Про призначення майора поліції ОСОБА_1 (0109443) старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Маневицького ВП ГУ НП, з посадовим окладом 2500 грн, звільнивши з посади заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП.

На виконання вищевказаного рішення суду було видано наказ ГУ НП №173 о/с від 15.06.2021, яким скасовано вищевказаний наказ №236 о/с від 06.08.2020.

Наказом ГУ НП №66 о/с від 05.03.2021 майора поліції ОСОБА_1 старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького ВП ГУ НП було звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580) (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 05.03.2021.

Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила 16 років 07 місяців 02 дні.

Вказаний наказ позивачка оскаржила до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 по справі №140/3510/21 було визнано протиправним та скасовано ГУ НП №66 о/с від 05.03.2021, в частині звільнення зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького ВН ГУ НП, з 05.03.2021. Поновлено майора поліції ОСОБА_1 на цій посаді з 06.03.2021.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 по справі №140/3510/21, було видано наказ ГУ НП №186 о/с від 25.06.2021, яким скасовано наказ №66 о/с ввід 05.03.2021 в частині звільнення зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького ВП ГУ НП з 05.03.2021 та поновлено позивачку з 06.03.2021 на цій посаді.

Наказом ГУ НП №302 о/с від 30.08.2021 позивачку було звільнено з 30.08.2021 зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила 17 років 00 місяців 26 днів.

Вказаний наказ позивач оскаржила до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 по справі №140/10871/21 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі №140/10871/21 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 по справі №140/10871/21 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ НП були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП №302 о/с від 30.08.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 , майора поліції заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 у зв`язку із скороченням штату або проведенням реорганізаційних заходів, з 30.08.2021 та поновлено на посаді заступника начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУ НП з 31.08.2021.

На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі №140/10871/21 було видано наказ ГУ НП №296 о/с від 11.08.2022, яким скасовано наказ №302 о/с від 30.08.2021, в частині звільнення зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого дільничного офіцера сектору превенції Маневицького ВП ГУ НП, з 30.08.2021 та поновлено з 31.08.2021 на цій посаді.

Наказом ГУ НП №397 о/с від 17.10.2022 ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 17.10.2022.

Вислуга для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становила 01 рік 01 місяць 18 днів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.09.2022 позивачка звернулася до відповідача з рапортами про виплату їй одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб.

Листом ГУ НП №1346/05/29-2022 від 20.10.2022 позивачку було повідомлено про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 6654,69 грн та повідомлено, що станом на 17.10.2022 в ГУ НП були відсутні асигнування для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, тому рішення про виплату таких коштів не приймалось.

Вважаючи протиправними дії ГУ НП щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та не нарахування і виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка на час звільнення зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за наказом ГУ НП №66 о/с від 05.03.2021 набула право на виплату одноразової грошової допомоги та отримала її в розмірі, визначеному частиною першою статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262), тому одноразова грошова допомога при звільненні з поліції за наказом ГУ НП №397 о/с від 17.10.2022 згідно п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 повинна виплачуватися за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої, з огляду на те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком роботодавця, яке поставлено у залежність від наявності відповідних асигнувань, доведених центральним органом управління поліції на зазначені цілі або за рахунок економії коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом №580 визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч.1 ст.17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1. 2 ст.94 Закону №580, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно ст.102 Закону №580, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом №2262.

Закон №2262 визначає мови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №2262, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону №580 проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 07.11.2015 були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України Про державну службу, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п.1 ч.2 ст.36 Закону України Про розвідку, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2262, виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За змістом абз.1, 3 п.10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі - Постанова №393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз.5, 7 п.10 Постанови №393, зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз.8 п.10 Постанови №393, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами І і 2 цієї постанови.

Згідно п.9 розділу І Загальні положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 (далі - Порядок №260), при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до п.15 розділу І Загальні положення Порядку №260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Пунктом 23 розділу І Загальні положення Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому, до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до абз.2 п.1 розділу VI Порядку №260, у разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Згідно п.2 розділу VI Порядку №260, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що одноразова грошова допомога поліцейським, які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з вказаних підстав.

Колегія суддів зазначає, що наказом ГУ НП №66 о/с від 05.03.2021 позивачку було звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону №580 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 05.03.2021, проте рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 по справі №140/3510/21 цей наказ було визнано протиправним та поновлено позивачку на займаній посаді з 06.03.2021.

При цьому, їй була виплачена одноразова грошового допомога при звільненні, нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби, виплата якої в сумі 76806,60 грн проведена у червні 2021 року.

Вказане підтверджується платіжним дорученням №2609 від 25.06.2021, яке оплачене Державною казначейською службою України 29.06.2021, що не заперечується сторонами.

Разом з тим, враховуючи подальше поновлення позивачки на службі на виконання судового рішення, її звільнення наказом ГУ НП №397 о/с від 17.10.2022 є повторним, а тому при розрахунку суми грошової допомоги застосуванню підлягає абз.7 п.10 Порядку №260 і виплата такої допомоги повинна здійснюватися за період без урахування періоду попередньої служби, а саме 1 рік безперервної служби.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.03.2020 по справі №440/819/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції, на підставі наказу ГУ НП №397 о/с від 17.10.2022, вислуга років з дня останнього зарахування на службу становила 1 (один) календарний рік, а тому ГУ НП було проведено їй нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 1 (один) календарний рік служби в сумі 6654,69 грн, яка за вирахуванням військового збору (1,5%) виплачена їй 19.10.2022, шляхом зарахування на картковий рахунок у ПАТ КБ Приватбанк, що підтверджується платіжним дорученням від №4879 від 18.10.2022.

Абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі - Постанова №988, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 4 Постанови №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Згідно п.3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 (далі - Порядок №260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.13 розділу ІІ Порядку №260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2022 позивачка звернулась з рапортами на виплату їй матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно протоколу №1 наради керівництва Національної поліції України від 10.01.2022, у поточному році рішення про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань може бути прийняте при наявності економії коштів та відсутності зобов`язань з обов`язкових виплат грошового забезпечення та витрат за рішенням суду.

З огляду на це, судом встановлено, що з часу надходження рапортів позивачки про виплату їй матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань по день її звільнення з поліції (17.10.2022) в ГУ НП були відсутня економія коштів та асигнування для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Більше того, рішення про виплату їй таких коштів не приймалось.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу на п.13 Розділу II Порядку №260, згідно якого поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Тобто, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком роботодавця, яке поставлено у залежність від наявності відповідних асигнувань, доведених центральним органом управління поліції на зазначені цілі або за рахунок економії коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року по справі №140/7218/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар