Справа № 600/4018/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/4018/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хоружного О.Пилькевича Західного регіонального управління державної прикордонної служби України, заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта Вероніки Кулюкіної про визнання протиправною відмову, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хоружного О.Пилькевича Західного регіонального управління державної прикордонної служби України, заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта ОСОБА_2 , з такими позовними вимогами:

визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта ОСОБА_2 у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 протиправною та зобов`язати утриматися від відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 ;

визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, (без номеру) від 25 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_4 ;

зобов`язати службових осіб Державної прикордонної служби України не вчиняти по відношенню до нього аналогічних правопорушень з тих самих підстав, а саме не відмовляти в перетинанні державного кордону України на виїзд на підставі підзаконних актів, що суперечать Конституції України та дозволити перетинання державного кордону України на виїзд на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 та у відповідності до Конституції України.

стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону ім. генерал-хорунжого О. Пилькевича Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з метою перетину державного кордону прибув до пункту пропуску «Порубне - авто» ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України було надано: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; довідку про навчання у ВУЗі за денного формою здобуття освіти, довідку про відстрочку з територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Проте, відповідачем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, з посиланням на відсутність підстав на право перетинання Державного кордону України під час воєнного стану.

Вказану відмову, позивач вважає, незаконною та такою, що порушує його конституційне право на відпочинок.

Окрім цього, позивач посилався на те, що через заборону йому у виїзді за кордон зазнав душевних страждань та розчарувань, оскільки було порушено нормальний режим його життя та завдано моральної шкоди на суму 20000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що згідно пункту 2-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону України громадянами України", категорія осіб, яка визначена в абзацах другому-восьмому частини 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану не має права на перетин кордону.

Разом із цим, відповідач посилався на те, що оскільки позивачем при перетинанні кордону не було надано документів, які б підтверджували його право на перетин державного кордону, а саме не надано підтверджуючих документів про навчання до 25.06.2022, то дії начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта ОСОБА_2 по складанню рішення про відмову в перетинанні державного кордону.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2022 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

25.06.2022 позивач з метою перетину державного кордону України прибув до пункту пропуску через державний кордон "Порубне-авто".

Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України позивач надав:

паспорт громадянина України для виїзд за кордон (а.с. 14);

довідку про навчання у ВУЗі за денною формою здобуття освіти від 16.03.2022 №0520/РІ-11мп (а.с. 15), згідно якої позивач у 2017 вступив до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" і зараз навчається на 5 курсі денного відділення;

довідку про відстрочку з Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.03.2022 №6/210, згідно якої позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" терміном до 31.12.2022 (а.с. 16).

Проте, рішенням заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта Вероніки Кулюкіної від 25.06.2022 відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України, у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану (а.с. 13).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся суду із даним позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" №1710-VI від 05.11.2009 (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Частинами 1, 3 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене ст. 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й досі.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Статтею 1 Закону №389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону №389-VIII).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

29 грудня 2021 року Кабінет Міністрів України на реалізацію повноважень, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв постанову №1455 (далі - Порядок №1455; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (п.1 Порядку №1455).

Відповідно до п. 8 Порядку, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Статтею 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Згідно з пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та на особливий період.

Зокрема, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII).

З огляду на викладене вбачається, що особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Однак, згідно з п. 2-6 Правил таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 - 8 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII, а зокрема на здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

При цьому, суд звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану та право на перетин державного кордону під час мобілізації у період воєнного стану є різними за своєю правовою природою, законодавчими нормами, якими такі регулюються та органами, які визначають наявність таких прав. Тому відповідно наявність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану не гарантує такій особі беззаперечного права на перетин державного кордону під час введення правового режиму воєнного стану.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є призовником, при цьому, зважаючи на те, що він є здобувачем вищої освіти, який прийнятий на навчання за денною формою здобуття освіти, останній належить до категорій осіб, визначених в абз. 2 ч. 2 ст. 23 Закону № 3857-ХІІ, то він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Водночас, правом перетину Державного кордону України під час дії воєнного стану позивач не наділений.

Враховуючи викладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки належить до категорії осіб, визначених в абзаці 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ, водночас на яких в силу пункту 2-6 Правил №57 не поширюється право на перетин державного кордону під час воєнного стану, то суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 .

Стосовно посилань позивача на довідку про навчання у ВУЗі за денною формою здобуття освіти від 16.03.2022 №0520/РІ-11мп (а.с. 15), видану Київським політехнічним інститутом імені Ігоря Сікорського та довідку про відстрочку, видану Івано-Франківським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 23.03.2022 №6/210, то суд не бере їх до уваги, оскільки названими документами позивачу не надано безумовного права на виїзд за кордон, адже відповідно до положення п.2-6 Правил у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону не поширюється серед інших на здобувачів вищої освіти (денна форма здобуття освіти), яким і є позивач (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII).

Таким чином, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з тих підстав, що він є здобувачем освіти в навчальному закладі денної форми навчання, не є підставою для виїзду за межі України під час воєнного стану.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що приймаючи оскаржуване у цій справі рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України, враховуючи дію воєнного стану в Україні, відтак відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною в постановах, зокрема в справі № 600/3387/22-а від 03.04.2023 та в справі № 600/3829/22-а від 14.03.2023.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основних позовних вимог про визнання відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта ОСОБА_2 у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 протиправною та зобов`язання утриматися від відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 , а також визнання протиправним та скасування Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, (без номеру) від 25 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_4 .

Крім того, враховуючи відсутність підставі для задоволення вищевказаних позовних вимог, то похідні від них позовні вимоги, про зобов`язання службових осіб Державної прикордонної служби України не вчиняти по відношенню до нього аналогічних правопорушень з тих самих підстав, а саме не відмовляти в перетинанні державного кордону України на виїзд на підставі підзаконних актів, що суперечать Конституції України та дозволити перетинання державного кордону України на виїзд на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 та у відповідності до Конституції України, а також стягнення з НОМЕР_2 прикордонного загону ім. генерал-хорунжого О. Пилькевича Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, - задоволенню не підлягають

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючі встановлені обставини, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хоружного О.Пилькевича Західного регіонального управління державної прикордонної служби України, заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач НОМЕР_2 прикордонний загін імені генерал-хоружного О.Пилькевича Західного регіонального управління державної прикордонної служби України (вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, 58003, ).

Відповідач заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшого лейтенанта Вероніки Кулюкіної (вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, 58003, ).

Суддя В.О. Григораш