Справа № 460/4435/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2023 року м. Рівне №460/4435/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України у Київській області Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: м

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 21.01.2023 №2157/03-16, у переведенні позивача на пенсію за віком, яка призначається відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII;

зобов`язати відповідача-2 перевести позивача із 11.01.2023 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в податкових органах з 08.09.1994 по 15.12.2022, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.01.2023 №7/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №8/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №9/17-00-10-02-07, та виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебуваючи на обліку у відповідача отримує з 03.09.2021 пенсію за віком, яка їй призначена у зв`язку з досягненням пенсійного віку 60 років та обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку зі звільненням з посади, робота на якій дає право на призначення пенсії державного службовця, маючи стаж роботи на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 понад 20 років, а на дату звільнення понад 28 років, позивач 11.01.2023 подала відповідачу-2 заяву про перерахунок пенсії шляхом переходу на пенсію за віком державного службовця, яка за принципом екстериторіальності передана для розгляду Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Проте, рішенням від 21.01.2023 №2157/03-16 відповідач-1 відмовив позивачу в перерахунку пенсії з тих підстав, що посади ОСОБА_1 (начальник відділу документальних перевірок доходів фізичних осіб Державної податкової адміністрації у м. Рівне, завідувача сектору організації та проведення комплексних перевірок відділу відомчого та фінансового контролю, начальник управління оподаткування фізичних осіб Державної податкової служби у Рівненській області) не відносяться до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Додатково, листом відповідача-2 від 14.02.2023 №1700-0304-8/12462 повідомлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1980 стаж державної служби ОСОБА_1 складає 0 років 0 місяців 0 днів, а до спеціального стажу не зараховано період з 08.09.1994 по 15.12.2022, оскільки ОСОБА_1 присвоювались звання інспектор податкової служби, радник податкової служби, радник податкової та митної справи, означене суперечить чинному законодавству.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржене рішення відповідача-1, звернулась до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 03.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Підстави заперечення проти позову у відповідачів є аналогічними. Пенсійні органи зазначили, що у позивача відсутній спеціальний стаж роботи на посадах державної служби, оскільки посади, на яких працювала позивач у податкових органах із присвоєнням їй спеціального звання не відносяться до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

У зв`язку з наведеним, стаж роботи позивача на посадах державного службовця складає 0 років 0 місяців 0 днів, чого недостатньо для переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Відтак, на думку відповідачів, оскаржене рішення є законним та обґрунтованим.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

12.01.2023 позивач звернулася до відповідача-2 із заявою про переведення її із пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи розглядалися Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке рішенням від 21.01.2023 №2157/03-16 відмовило позивачу у задоволенні заяви. Зі змісту вказаного рішення слідує, що на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ мають особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»: мають не менш 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 26 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 26 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Оскільки посади ОСОБА_1 не відносяться до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 26 Закону та актами Кабінету Міністрів України, то їй відмовлено в перерахунку пенсі згідно стажу держслужбовця.

Листом відповідача-2 від 14.02.2023 №1700-0304-8/12462 повідомлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1980 стаж державної служби ОСОБА_1 складає 0 років 0 місяців 0 днів. До спеціального стажу не зараховано період з 08.09.1994 по 15.12.2022, оскільки ОСОБА_1 присвоювались звання інспектор податкової служби, радник податкової служби, радник податкової та митної справи, означене суперечить чинному законодавству.

Вважаючи таке рішення відповідача-1 протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як вважає позивач, досягнувши пенсійного віку 60 років та маючи загальний стаж роботи державної служби понад 28 років на дату звільнення та понад 20 років станом на 01.05.2016, вона набула право на вибір пенсії, яка може їй виплачуватись: за віком відповідно до Закону №1058-IV; за віком як державному службовцю з особливим порядок її обчислення виходячи із заробітної плати за роботу на державній службі.

Відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-15, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-15, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.5

Спірним у даній справі є наявність у позивача стажу роботи на посаді державного службовця станом на 01.05.2016, позаяк відповідачами визначено, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 0 років місяців 0 днів.

Разом з тим, суд оцінює критично та відхиляє такі доводи відповідача-1, виходячи з наступного.

Статтею 48 Кодексу законів про працю Української РСР передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зазначеному положенню ст. 48 КЗпП України кореспондується пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 01.04.1980, підтверджується, що:

1. Запис №1 (Державна податкова інспекція м. Рівне) від 08.09.1994 прийнята на посаду старшого державного податкового інспектора у відділ аудиту фізичних осіб по переводу з Рівненської санепідемстанції (нак. №103-о від 08.09.1994);

2. Запис №2 від 08.09.1994 присвоєно персональне звання - інспектор податкової служби ІІІ рангу (наказ №103-о від 08.09.1994);

3. Запис №3 від 08.09.1994 прийнята присяга державного службовця;

4. Запис №4 від 01.08.1995 призначена на конкурсній основі на посаду заступника начальника оперативно-ревізійного відділу управління податкових розслідувань (наказ №106-о від 01.08.1995);

5. Запис №5 від 01.02.1996 призначена на конкурсній основі на посаду начальника організаційно-методичного відділу управління податкових розслідувань (наказ №48-о від 01.02.1996);

6. Запис №8 від 25.11.1996 відповідно до Указу Президента України «Про утворення Державної податкової адміністрації Україна та місцевих державних податкових адміністрацій на базі ДПІ по місті Рівне утворено Державну податкову адміністрацію у м. Рівне (Указ Президента України від 22.08.1996 №760/96);

7. Запис №9 від 26.11.1996 у зв`язку з ліквідацію ДПІ по м. Рівне і утворення ДПА у м. Рівне переведено в ДПА у м. Рівне на посаду начальника відділу документальних перевірок доходів фізичних осіб (наказ №1-о від 26.11.1996);

8. Запис №10 від 01.10.1997 - присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу (наказ №108-о від 14.10.1997);

9. Запис №11 від 14.02.1998 Державна податкова адміністрація у м Рівне перейменована у Державну податкову інспекцію у м. Рівне (Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну податкову службу в Україні);

10. Запис №12 від 25.12.2000 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу (наказ ДПА України №1253-о від 07.12.2000);

11. Запис №13 від 30.10.2001 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу (наказ ДПА №11-о від 25.10.2001);

12. Запис №14 від 14.07.2004 Державна податкова інспекція у м. Рівне реорганізована в Рівненську об`єднану державну податкову інспекцію (наказ ДПА в Рівненській області №85 від 06.05.2004);

13. Запис №15 від 14.07.2004 призначена в порядку переведення на посаду начальника відділу справляння податків з фізичних осіб (наказ №1-о від 14.07.2004);

14. Запис №16 від 10.01.2005 звільнена з посади начальника відділу справляння податків з фізичних осіб по переводу на роботі в Державну податкову адміністрацію в Рівненській області п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №4-о від 10.01.2005);

15. Запис №17 від 11.01.2005 прийнята на посаду завідувача сектором організації та проведення комплексних перевірок відділу відомчого та фінансового контролю в порядку переведення з Рівненської ОДПІ (наказ №6-о від 11.01.2005);

16. Запис №18 від 01.07.2005 переведена на посаду начальника управління оподаткування фізичних осіб, як така, що успішно пройшла стажування (наказ №83-о від 01.07.2005);

17. Запис №19 від 01.11.2005 присвоєне чергове спеціальне звання радник податкової служби першого рангу (наказ №112-о від 28.09.2005);

18. Запис №20 від 01.02.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 №981 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби «Державну податкову адміністрацію в Рівненській області реорганізовано шляхом перетворення в Державну податкову службу у Рівненській області (постанова КМУ від 21.09.2011 №981);

19. Запис №21 від 01.02.2012 призначена на посаду начальника управління оподаткування фізичних осіб в порядку переведення (наказ №2-о від 01.02.2012);

20. Запис №22 від 23.05.2013 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» Державну податкову службу в Рівненській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у рівненській області (постанова КМУ від 20.03.2013 №229);

21. Запис №23 від 23.05.2013 призначена у порядку переведення на посаду начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб (наказ №3-о від 23.05.2013);

22. Запис №24 від 23.05.2103 присвоєний 9 (дев`ятий) ранг державного службовця (наказ №3-о від 23.05.2013);

23. Запис №25 від 27.12.2013 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №869 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 1 (першого) рангу (наказ №153-о від 27.12.2013);

24. Запис №26 від 24.10.2014 відповідно до постанови КМУ від 06.08.2014 №311 Головне управління Міндоходів у Рівненській області реорганізовано шляхом перетворення, приєднання до Головного управління ДФС у Рівненській області (постанова №311 від 06.08.2014);

25. Запис №27 від 24.10.2014 переведена на посаду начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб (наказ №2-о від 24.10.2014);

26. Запис №28 від 18.11.2014 призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Рівненській області, як така, що успішно пройшла стажування (наказ ДФС України від 18.11.2014 №1435-о);

27. Запис №29 від 29.07.2019 звільнена з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Рівненській області у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Рівненській області;

28. Запис №30 від 30.07.2019 призначена у порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Рівненській області з Головного управління ДФС у Рівненській області (наказ ДПС України №43-3 від 30.07.2019);

29. Запис №31 від 30.07.2019 присвоєно 4 (четвертий) ранг державного службовця (наказ ДПС України №43-о від 30.07.2019);

30. Запис №32 від 23.12.2020 звільнена з займаної посади у порядку переведення до Головного управління ДПС у Рівненській області (наказ №18-о від 23.12.2020);

31. Запис №33 від 24.12.2020 призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Рівненській області у порядку переведення з Головного управління ДПС у Рівненській області (наказ №17-о від 24.12.2020);

32. Запис №34 від 31.07.2022 присвоєно 3 (третій) ранг державного службовця (наказ ДПС України №1204-о від 29.07.2022);

33. Запис №35 від 15.12.2022 припинена державна служба та звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (наказ №1844-о від 14.12.2022).

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 08.09.1994 прийнята на посаду старшого державного податкового інспектора у відділ аудиту фізичних осіб Державної податкової інспекції м. Рівне); 08.09.1994 прийняла присягу державного; станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом №889-VІІІ) обіймала посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Рівненській області.

Єдиною підставою для прийняття оскарженого рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії у спосіб переведення з пенсії, яка обчислюється відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію за віком (державного службовця), яка обчислюється відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та статті 37 Закону №3723-XII, слугував висновок відповідача-1 про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016, оскільки весь її період в податкових органах з 08.09.1994 по 15.12.2022 не зараховано до спеціального стажу, позаяк їй присвоювався не ранг державного службовця, а спеціальний звання.

Суд зазначає, що загальновідомими є та не підлягає доказуванню той факт, що до повноважень вказаних вище державних установ, у яких позивач працювала в період з 08.09.1994 до 15.12.2022, відносились діяльність у сфері правового регламентування та організації справляння податків і податкових платежів.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу.

Із наданої позивачем довідки Головного управління ДПС у Рівненській області від 11.01.2023 №1/17-00-11-27 вбачається, що загальний стаж роботи на посаді державного службовця ОСОБА_1 станом на 15.12.2022 складав 28 років 02 місяці та 29 днів, включаючи період роботи з 08.09.1994 до 15.12.2022, який не зарахований відповідачами до спеціального стажу державного службовця.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до ч.18 ст. 37 Закону №3723-ХІІ (1993 року) період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-XII (далі - Закон №509-XII).

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-XII.

Частиною сьомою статті 15 Закону №509-XII визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання:

- головний державний радник податкової служби;

- державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу;

- радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу;

- інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною четвертою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Таким чином, даною нормою встановлювались умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно із п.9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 (надалі - Порядок №839) посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Порядком №306.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2002 №945 «Про спеціальні звання посадових осіб податкових органів» затверджено як положення про спеціальні звання посадових осіб податкових органів, так і порядок присвоєння спеціальних звань посадовим особам податкових органів.

Додатком до вказаної постанови затверджено перелік категорій посад у податкових органах та спеціальних звань за такими посадами, відповідно до якого кожні із спеціальних звань у податковому органі прирівнюються до категорій посад державної служби.

Додатком 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. №306 затверджено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб податкових органів.

Таким чином, як законодавцем, так і Урядом встановлено, що спеціальні звання працівників податкових органів чітко відповідають категоріям посад державної служби.

Приписами абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Kабінету Mіністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283) також передбачалось, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином, з аналізу вказаних вище положень вбачається, що як Законом №889-VIII, так і нормами чинних в період до його прийняття Законів №3723-XII, №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Законом №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 року (справа №21-275а13) аналіз положень статті 37 Закону України №3723-XII, Закону України №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ.

Пунктом 342.4 ст.342 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» (п.342.5 ст.342 ПК України).

Відповідно до п.342.6 ст.342 ПК України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.

Як визначено приписами абз.1, 2 п. 344.1 ст. 344 ПК України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Як уже було встановлено судом, позивачу було присвоєно: з 08.09.1994 персональне звання - інспектор податкової служби ІІІ рангу; з 01.10.1997 спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу (наказ №108-о від 14.10.1997); з 25.12.2000 спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу; з 30.10.2001 спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу; з 01.11.2005 чергове спеціальне звання радник податкової служби першого рангу; з 23.05.2103 присвоєний 9 (дев`ятий) ранг державного службовця; з 27.12.2013 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №869 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 1 (першого) рангу; з 30.07.2019 присвоєно 4 (четвертий) ранг державного службовця; з 31.07.2022 присвоєно 3 (третій) ранг державного службовця (наказ ДПС України №1204-о від 29.07.2022).

Відтак, посадові особи державних податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Така позиція суду викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі №21-340а13, а також, у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, за результатами вирішення спору суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 склав понад 20 років, а на дату звільнення з державної служби понад 28 років, що підтверджувало її право на перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

В ході розгляду справи судом встановлено, що станом на дату подання заяви про перерахунок пенсії шляхом переходу на пенсію державного службовця позивач: досягла 60 років; спеціальний стаж державної служби як станом на 01.05.2016, так і станом на дату подання заяви складав понад 20 років; звільнилась із посади державного службовця перед виходом на пенсію. Відтак, позивач, набула право на призначення пенсії відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Зазначене свідчить на користь того, що відповідно до поданої заяви були наявні правові підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця, а тому, оскаржене рішення відповідача суперечить положенням чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що рішення відповідача-1 від 21.01.2023 №2157/03-16, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію державного службовця, прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки з заявою про призначення пенсії позивач звернулася 12.01.2023, то пенсія повинна бути призначена позивачу саме з цієї дати.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Визначаючи спосіб захисту порушених прав Велика Палата Верховного суду вказала на необхідність зобов`язання відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про заробітну плату (щодо основних та додаткових складових заробітної плати).

Відповідно до пункту 4 Порядку №622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права. Заяву про призначення їй пенсії за віком відповідно до положень Законів України «Про державну службу» позивач подала 12.01.2023, а тому, саме з цієї дати набула право на отримання такого виду пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав на пенсійне забезпечення буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 із 12.01.2023 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в податкових органах з 08.09.1994 по 15.12.2022, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.01.2023 №7/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №8/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №9/17-00-10-02-07, та виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи не довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, суд присуджує документально підтверджену суму сплаченого позивачем судового здору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 21.01.2023 №2157/03-16, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком, яка призначається відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 із 12.01.2023 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в податкових органах з 08.09.1994 по 15.12.2022, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.01.2023 №7/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №8/17-00-10-02-07, від 12.01.2023 №9/17-00-10-02-07, та виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 429,44 грн (чотириста двадцять дев`ять 44 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 429,44 грн (чотириста двадцять дев`ять 44 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія,10,м.Фастів,Київська область,08500, ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.Є. Махаринець