Справа № 420/7646/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/7646/22

Перша інстанція: суддя Глуханчук О.В.,

повний текст судового рішення

складено 24.02.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 у справі №420/7646/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

30.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002 та на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002 та на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з 15.01.2021;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазнача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовлено йому в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002 та на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020. Також, позивач зауважував, що пенсію йому призначено по інвалідності, а тому положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовують та не зупиняють приписів статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо зарахування періодів роботи до стажу в подвійному розмірі.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, наголошуючи, зокрема, на правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення в Міській клінічній лікарні №2, оскільки позивачем не подано уточнюючу довідку щодо відсутності окремого реанімаційного відділення. Також, на думку відповідача, проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 підстав немає, так як це не передбачено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, суб`єкт владних повноважень акцентував увагу на пропуску строків звернення до суду з позовною заявою. Між тим, на думку відповідача, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користить позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року у справі №420/7646/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002 у Міській клінічній лікарні №2 (з подальшим перейменуванням) та на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020 у Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова Одеського національного медичного університету та у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002 у Міській клінічній лікарні № 2 (з подальшим перейменуванням) та на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020 у Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова Одеського національного медичного університету та у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням наведеного стажу з дати її призначення.

Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що стаж роботи ОСОБА_1 у період з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення підтверджується записами у трудовій книжці та додатково довідкою БМЦ ОНМедУ від 18.12.2020. Отже, позивач має право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення. До того ж, як зауважено окружним адміністративним судом, надання додаткових довідок передбачено лише у двох випадках, а саме: у разі відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. У спірних правовідносинах такі випадки місця не мають, з огляду на підтвердження стажу роботи позивача відповідними записами у трудовій книжці. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу в якій зазначено, оскаржуване рішення окружним адміністративним судом прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відповідач просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області не зазначено у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.77-81, а.с.105-111).

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 24.02.2023 у справі №420/7646/22, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Головного управління ПФУ в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 15.01.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

23.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо перевірки правильності розрахунку пенсії, стажу, заробітку, а також зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002, на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020.

За наслідками розгляд вказаного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь (лист від 24.05.2022 №8611-6928/Д-02/8-1500/22), у якій зазначено, що період роботи з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення в Міській клінічній лікарні № 2 не врахований до страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки не надано уточнюючу довідку щодо відсутності окремого реанімаційного відділення. Також, відповідач повідомив адресата, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погодившись із такою відмовою суб`єкта владних повноважень у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням наведеного, апеляційним судов з`ясовано, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, та від 04.12.2019 у справі №689/872/17 тощо.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхіде лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як убачається з наявних у матеріалах справи докмунетів, 15.01.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності, яку обчислено виходячи із страхового стажу 47 років 2 місяці.

До страхового стажу в подвійному розмірі зараховано періоди роботи з 01.08.1991 по 01.07.1992, з 04.08.1992 по 04.07.1995 та з 07.07.1995 по 31.08.1999.

Однак, період роботи з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення в Міській клінічній лікарні № 2 не зараховано органом Пенсійного фонду до страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки не надано уточнюючу довідку щодо відсутності окремого реанімаційного відділення.

Також, відповідач відмовив проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, спірними є періоди роботи позивача у Міській клінічній лікарні № 2 (з подальшим перейменуванням) на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 09.09.1999 по 01.10.2002, а також на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.03.2006 по 31.12.2020.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , у період з 09.09.1999 по 01.10.2002 ОСОБА_1 працював у Міській клінічній лікарні № 2 на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення за сумісництвом.

Відповідно до довідки БМЦ ОНМедУ від 18.12.2020 б/н, ОСОБА_1 працював в Міській клінічній лікарні № 2.

Зокрема, 09.09.1999 наказом № 105 від 09.09.1999 зарахований на посаду лікаря-анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення Міської клінічної лікарні №2 на 0,5 ст. за сумісництвом, а звільнений з займаної посади 01.10.2002 згідно із наказом №111 від 01.10.2002.

01.03.2006 наказом № 13 від 27.02.2006 зарахований на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення 0,5 ставки, додатково зарахований на посаду лікаря - анестезіолога 0,25 ставки анестезіологічного відділення з 01.07.2010 (наказ № 44-к від 01.07.2010), та переведений 03.01.2014 на посаду лікаря - анестезіолога одна ставка анестезіологічного відділення (наказ № 2-к від 03.01.2014).

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 у період з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення підтверджується записами трудової книжки та додатково довідкою БМЦ ОНМедУ від 18.12.2020.

Означене надає ОСОБА_1 право на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно доводів скаржника про ненадання позивачем уточнюючої довідки щодо відсутності окремого реанімаційного відділення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У спірних правовідносинах таки випадки місця не мають, оскільки записами у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджується стаж його роботи у період з 09.09.1999 по 01.10.2002 на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення.

Відносно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із п. 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Пунктом 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Редакція ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.

При цьому, положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовують та не зупиняють дію приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на викладене, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Вищеозначене у повному обсязі спростовує доводи скаржника стосвоно неможливості зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи ОСОБА_1 .

Щодо стороку звернення до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як установлено колегією суддів, спірним, у даному випадку, є питання зарахування ОСОБА_1 до стажу періодів роботи в подвійному розмірі.

З матеріалів справи убачається, що пенсію позивачу призначено 15.01.2021.

Жодних доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про те, які періоди роботи зараховано до його стажу в подвійному розмірі під час призначення пенсії матеріали справи не містять.

Згідно із доводами позивача, про незарахування органом Пенсійного фонду до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 стало відомо після отримання листа ГУ ПФУ в Одеській області від 24.05.2022 №8611-6928/Д02/8-1500/22.

Після чого, в межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства шестимісячного строку, позивач без зволікань (28.05.2022 позов здано на пошту) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Означене спростовує доводи скаржника стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів та унеможливлює врахування висновків Верховного Суду, які викладено в постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Не є юридично спроможними також твердження суб`єкта владних повноважень стосовно заборони Законом України «Про загальнообов`язакове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судового збору, оскільки відшкодування позивачу у такий спосіб понесених судових витрат прямо відповідає положенням ст.139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління ПФУ в Одеській області.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 у справі №420/7646/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян