Справа № 600/4045/22-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4045/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

28 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладену листом від 02.11.2022 року №2400-1708-8/37042, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком із 19.10.2022 року відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року.

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є громадянином, який потерпів внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.11.1994.

Згідно довідки Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21.07.2022 №701 позивач з народження 31.08.1965 по серпень 1982 року та з січня 1989 року по червень 2000 року постійно проживав у с. Киселів Чернівецького району Чернівецької області на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29.08.1994 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (третя категорія). Зазначена довідка складена на підставі Акту від 21.07.2022, складеного комісією в складі старости с. Киселів, діловода, депутата сільської ради на підставі усних стверджень сусідів.

19.10.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою щодо призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року із зменшенням пенсійного віку.

Однак, листом від 02.11.2022 № 2400-1708-8/37042 ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомлено позивача про прийняте 25.10.2022, в умовах розподілу та опрацювання звернень за принципом єдиної черги, рішення №53 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 19.10.2022, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, рішення №53 від 25.10.2022 про відмову у призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Дослідженням вказаного рішення встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.02.1989 по 03.01.1996 згідно довідки від 10.08.2022 за № 01-12/405 і акту перевірки від 23.08.2022 за № 3259, оскільки ім`я та по батькові заявника вказано в скороченій формі Я, ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним. Окрім цього зазначено, що період проживання на території радіоактивного забруднення не підтверджений необхідними документами, передбаченим пп.7 Порядком 22-1 від 25.11.2005 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ. При цьому, у рішенні наголошено, що згідно доданих до заяви документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 03 місяці 21 день.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (далі Закон №796-XII, в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

В силу абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Водночас, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Слід зазначити, що спір між позивачем і відповідачами у даній справі виник саме щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та, відповідно, його права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") (абз.9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ)

Також слід зазначити, що статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), серед яких ті, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Натомість, відповідно до статті 15 Закону №796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Тобто, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 року у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 року у справі №333/2072/17, від 08.05.2018 року у справі №708/1022/17, від 31.10.2019 року у справі №212/12245/13-а та в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 року у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 року у справі № 464/4150/17 року та від 27.04.2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 17.05.2021 року у справі №398/494/17.

Отже, факт видачі позивачу уповноваженим органом держави посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт того, що позивач за станом на 1 січня 1993 року прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи до суду надано не було.

Відтак, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення лише 3 роки, як власника посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 2 повні роки проживання в такій зоні, але не більше 6 років.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

При цьому застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Як вже встановлено судом, наявність у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 року зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

В свою чергу, згідно довідки Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21.07.2022 року №701 позивач з народження 31.08.1965 року по серпень 1982 року та з січня 1989 року по червень 2000 року постійно проживав у с. Киселів Чернівецького району Чернівецької області на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29.08.1994 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (третя категорія).

Однак, доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки, що сам і підтверджує у позові.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Як свідчать матеріали справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (19.10.2022 року) досяг повних 57 років.

Оскільки позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки, то зниження пенсійного віку у спірних правовідносинах має відбуватися у загальному порядку - на 1 рік за 2 роки проживання, роботи.

Як наголошено судом раніше, згідно довідки Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 1.07.2022 року №701 після 31.07.1986 року постійно проживав у с. Киселів Чернівецького району Чернівецької області лише у період з січня 1989 року по червень 2000 року, тобто 11 повних календарних років.

Таким чином, у силу вимог Закону №796-XII та Закону №1058-ІV у позивача наявне право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років з моменту досягнення 54 років.

Водночас, є безпідставними доводи відповідача за яких ним не була врахована довідка Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21.07.2022 №701, оскільки до Веренчанська сільська рада, як органу місцевого самоврядування, в межах своєї територіальної компетенції, віднесені повноваження на підтвердження факту проживання особи на території радіоактивного забруднення.

Стосовно достатності страхового стажу то судом встановлено, що як вбачається з листа-розрахунку страхового стажу №ПС:53 загальний страховий стаж позивача станом на 31.08.2022 становить 22 роки 3 місяці та 21 день.

Тобто, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивача становить більше 15 років, що в сукупності з досягненням необхідного віку у 54 роки свідчить про наявність у нього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Щодо того, що рішенням відповідача-2 №53 від 25.10.2022 року до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 06.02.1989 року по 03.01.1996 року, то суд зазначає, що згідно змісту позову та доводів позивача, це не є спірним у даній справі.

Стосовно звуження прав на отримання пенсії слід зазначити наступне.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

Отже, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З аналізу наведених норм, позиції Конституційного Суду України вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Відтак, принцип належного урядування без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу неналежного урядування.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач-2, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, діяв не на підставі Конституції та законів України.

Відповідачами не доведено правомірність своїх дій та оскаржуваного рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

Що стосується належного способу захисту слід зазначити наступне.

Так, враховуючи положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог та з метою відновлення порушених прав позивача визнати протиправним та скасувати саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №53 від 25.10.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Така зміна способу захисту порушеного права обумовлена тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 02.11.2022 №2400-1708-8/37042 фактично лише проінформовано про прийняте відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, рішення №53 від 25.10.2022 про відмову у призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відносно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити позивачу пенсію, слід зазначити наступне.

Так, призначення та визначення розміру пенсії, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Однак, необхідно зазначити, що при прийнятті рішення відповідачем-2 щодо призначення позивачу пенсії відсутній адміністративний розсуд, оскільки розсуд передбачає повноваження обирати у конкретній ситуації з правомірних альтернатив відповідний правомірний варіант поведінки/рішення. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слів може, або.

У випадку, коли повноваження суб`єкта владних повноважень сформульовані через формулу дихотомії задоволити-відмовити, а фактично законодавство не передбачає альтернативи рішення при зверненні особи у разі виконання нею вимог закону, будь-які дискусії про дискреційні повноваження стають безпредметними. Встановити наявність чи відсутність умов дії норми не можна відносити до адміністративного розсуду.

З матеріалів справи встановлено, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (19.10.2022 року) страховий стаж позивача становить більше 15 років, що в сукупності з досягненням необхідного віку у 54 роки свідчить про наявність у нього права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Разом з тим, слід наголосити на доцільності вимог про призначення пенсії саме з 19.10.2022 (дати звернення із заявою про призначення пенсії), оскільки згідно пункту 1 частини 1 статі 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тому, враховуючи положення частини 3 статті 245 КАС України щодо права суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд у цій справі вбачає за належне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити позивачу з 19.10.2022 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.