Справа № 607/3335/23
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2023 Справа №607/3335/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М.,

у присутності:

представника позивача Гаврищука В.В.,

представника відповідача Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В :

22.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, з позовом, який надіслав засобами поштового зв`язку 20.02.2023, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217904 від 10.02.2023.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. В постанові зазначено, що 30.12.2022 о 17 год. 00 хв. по вул. Київській у м. Тернополі пішохід ОСОБА_1 зупинився на проїзній частині дороги, що не було пов`язано з забезпеченням безпеки дорожнього руху, чим порушив п. 4.14 ПДР України.

Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. Позивач вказав, що у рапорті працівника поліції зафіксовано факт наїзду водієм маршрутного транспортного засобу ОСОБА_2 30.12.2022 по АДРЕСА_1 на позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. При цьому, цим рапортом встановлено відсутність у діях водія ознак злочину, однак вбачається наявність ознак адміністративного правопорушення. Супровідним листом від 31.01.2022 матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_2 надіслано відповідачу для вирішення питання щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Як зазначив позивач, органом досудового розслідування на місті вчинення ДТП не було виявлено в його діях ознак адміністративного правопорушення, відтак яким чином їх виявив відповідач йому не відомо. При цьому, згідно з повідомленням від 07.02.2023 ОСОБА_1 було викликано до відповідача на розгляд адміністративних матеріалів, складених щодо нього, однак, прибувши за даним викликом працівниками поліції не проводився її розгляд, а спірна постанова уже була винесена.

Зазначеного правопорушення він не вчиняв, оскільки уповноважена особа не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили склад адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину. Більше того, постанова складена щодо позивача та постанова складена щодо ОСОБА_2 суперечить одна одній. Також, спірна постанова винесена без повного з`ясування обставин справи, її розгляд здійснювався із повним порушенням процедури розгляду таких постанов, оскільки позивача було позбавлено прав на надання пояснень, подання доказів та заявлення клопотань, ОСОБА_1 взагалі не було роз`яснено його прав, внаслідок чого порушено його право на захист та його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді від 27.02.2023 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 23.03.2023 на 14 год. 05 хв., яке, за клопотанням сторін, відкладено до 14.04.2023 на 11 год. 30 хв.

04.04.2023 представник відповідача подала відзив на позов, зміст якого зводиться до того, що згідно з оскаржуваною постановою 30.12.2022 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_1 зупинився на проїзній частині, що не було пов`язано з забезпеченням безпеки дорожнього руху, по вул. Коновальця у м. Тернополі, чим порушив п. 4.14 (ґ) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. Зазначеними діями позивач не дотримався встановлених вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України, за що працівниками поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП, в межах наданих законом повноважень. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову.

12.04.2023 представник позивача надіслав на електронну адресу суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої 30.12.2022 за участі водія маршрутного транспортного засобу ОСОБА_2 . При цьому, вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2023 у справі № 607/2713/23, яка на даний момент оскаржується в апеляційному порядку. Крім цього, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217902 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП. Із зазначених двох постанов випливає вина саме ОСОБА_2 , а не позивача, який у даному випадку є потерпілим. При цьому, зміст інкримінованої позивачу постанови повністю спотворений та не відповідає фактичним обставинам справи. Також, зазначив, що 30.12.2022 на місце події приїхали саме працівники патрульної поліції, а вже згодом під`їхала слідча група, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження, яке згодом було закрите та направлене для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. На думку представника позивача, не зрозумілим є те, чому працівники поліції одразу на місці події не виявили ознак порушення позивачем ПДР України та не винесли щодо нього відповідну постанову, а спірна постанова була винесена із запізненням та, лише, після виділення із матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_2 , незрозумілим чином, матеріалів для притягнення до адміністративної відповідальності позивача. До того ж, заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позов є формальними, без жодних конкретних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а цитування п. 4.14 (а) та п. 4.14 (ґ) ПДР України, на думку представника позивача, свідчить про неоднозначність інкримінованого відповідачем позивачу адміністративного правопорушення. Підсумовуючи вказане, просив задовольнити позов та долучив до відповіді на відзив копії підтверджуючих документів.

14.04.2023, у зв`язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 26.05.2023 на 15 год. та, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено на 13.06.2023 на 17 год.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гаврищук В.В позов підтримав у повному обсязі та просив долучити постанову Тернопільського апеляційного суду від 25.04.2023 у справі № 607/2713/23.

Представник відповідача у судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217904 від 10.02.2023, винесеною старшим інспектором УПП в Тернопільській області ДПП капітаном поліції Демидою Людмилою Василівною, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 30.12.2022 о 17 год. 00 хв. по вул. Київській у м. Тернополі пішохід ОСОБА_1 зупинився на проїзній частині дороги, що не було пов`язано з забезпеченням безпеки дорожнього руху, чим порушив п. 4.14 (ґ) ПДР України

В постанові зазначено, що до неї додаються копії матеріалів кримінального провадження № 0002084 від 31.12.2022 (ЖЕО № 2837).

Однак, відповідачем копії цих матеріалів кримінального провадження суду не надано.

Натомість, із рапорту слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Михайла Регалюка вбачається, що у ним проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002084 від 31.12.2022, щодо вчиненої водієм ОСОБА_2 30.12.2022 дорожньо-транспортної пригоди, у якій він допустив наїзд на ОСОБА_1 , внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження. В ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено відсутність у діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відтак, в порядку визначеному п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, 30.01.2023 винесено постанову про закриття кримінального провадження. Однак, в ході проведення досудового розслідування можуть вбачатись ознаки адміністративного правопорушення, тому матеріали кримінального провадження направлено до УПП в Тернопільській області ДПП, для вирішення їх відповідно до КУпАП. Наведене також підтверджується копією супровідного листа від 31.01.2023.

Крім цього, позивачем долучено письмове клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит свідків, яке було подано ним до інспектора УПП в Тернопільській області ДПП Демиди Л.В. 10.02.2023, що підтверджується проставленим на заяві вхідним штампом реєстрації 10.02.2023. Із вказаного клопотання вбачається, що позивач просив викликати до УПП в Тернопільській області ДПП на 10.02.2023 на 15 год., а саме на розгляд адміністративних матеріалів щодо нього, відносно подій, які відбулись 30.12.2022, свідків вказаних у цій заяві, оскільки обставини повідомлені ними мають важливе значення для розгляду справи.

Однак, відповідачем відповіді на вказане клопотання надано не було, власне як і не зазначено про нього у поданому до суду представником відповідача відзиві на позовну заяву.

Також, до матеріалів відповіді на відзив, представником позивача було долучено:

- постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2023 у справі № 607/2713/23, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

- постанову про закриття кримінального провадження № 0002084 від 31.12.2022, у зв`язку із відсутністю у діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217902 від лютого 2023 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Із долученої представником позивача у судовому засіданні постанови Тернопільського апеляційного суду від 25.04.2023 у справі № 607/2713/23 вбачається, що апеляційну скаргу адвоката Дубчака С.П. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2023 щодо ОСОБА_2 змінено в частині накладення адміністративного стягнення. Накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. В решті постанову суду постановлено залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність часткового задоволення позову з таких мотивів.

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції чинній на момент винесення спірної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.

Згідно з п.п. «ґ» п. 4.14 ПДР України пішоходам забороняється затримуватись і зупинятись на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Як зазначив позивач у позовній заяві, він вимог ПДР України не порушував, а спірна постанова винесена в порушення чинних норм законодавства та без жодних доказів.

На спростування зазначеного представник відповідача посилалась лише на відзив, зміст якого зводиться до цитування спірної постанови та норм чинного законодавства, Більше того, у відзиві вказано про вчинення позивачем правопорушення, однак не по вул. Київській, як це зазначено у спірній постанові, а по вул. Коновальця у м. Тернополі. При цьому, представником відповідача також не було надано суду відповіді на письмове клопотання позивача про виклик та допит свідків від 10.02.2023, подане ним при розгляді адміністративних матеріалів складених щодо нього.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. В оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додаються копії матеріалів кримінального провадження. Однак, ні цих матеріалів, ні відповіді на письмове клопотання позивача про виклик та допит свідків, представником відповідача надано не було.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217904 від 10.02.2023 неправомірною.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, оскільки при розгляді зазначеної категорії справ таких повноважень суду як визнання постанови протиправною КАС України не передбачено, в цій частині вимоги позивача не можуть бути задоволені.

У зв`язку з частковим задоволенням позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 90, 122, 242 246, 250, 255, 257, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 217904 від 10 лютого 2023 року, винесену старшим інспектором УПП в Тернопільській області ДПП капітаном поліції Демидою Людмилою Василівною, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 536 (П`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич