Справа № 160/6184/23
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2023 року Справа № 160/6184/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач при визначенні митної вартості товару протиправно застосував резервний метод, який не потрібно було застосовувати, оскільки у позивача були наявні всі документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 р. провадження у справі було відкрито, та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, в т.ч. щодо врахування даних про витрати на транспортування, навантаження, перевантаження, тощо.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій сказано, що всі необхідні документи для здійснення митного оформлення товару були надані при митному оформленні, та які містять усі наявні у підприємства документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, а тому вони повною мірою підтверджують інвойсну вартість товару, єдину складову митної вартості товару. За таких обставин, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої товариством, на цій підставі - необґрунтованим.
Відповідно до довідки від 15.05.2023 р. №80, складеною начальником відділу управління персоналом Аліною Шевченко, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебуватиме у відпустці без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану, а саме з: 29.05.2023 року по 27.06.2023 р.
Отже, дана справа вирішується в перші робочі дні судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Євгенії Олексіївни, тобто 29.06.2023 р.
Суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 4 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕКМАН» та Frankfurt Industrial Capital Group (продавець за контрактом, Китай) було укладено контракт № № FR04/11-2021, згідно з умовами якого, продавець зобов`язується в порядку та строки, встановлені цим Контрактом, передати у власність Покупцеві Товар, в певній кількості, відповідної якості і за узгодженою ціною, вказаних в Специфікаціях на поставку Товару, які є невід`ємною частиною даного Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому Контракті (п.1.1 Контракту).
Згідно з п.2.1 Контракту, загальна сума цього Контракту визначається як наростаюча сума за всіма поставками здійсненими за цим Контрактом.
Ціни встановлюються в доларах США, Євро, або в іншій валюті. Ціна на Товар включає в себе вартість товару, маркування, упаковку, транспортування (п.2.3 Контракту).
Згідно з п.2.4. Контракту, кількість Товару має відповідати зазначеному в Додатку на поставку Товару до Контракту та Специфікації на поставку партії Товару до даного Контракту по кожному замовленню.
Відповідно до п.3.1 Контракту, поставка Товару за цим Договором здійснюється на умовах визначених в Додатках на поставку Товару, відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2010».
Датою поставки є дата, визначена в Специфікації на кожну партію Товару (пункт 3.2 Контракту).
Якість товару, що поставляється за цим Контрактом, повинно відповідати стандартам країни виробника (п.4.1 Контракту).
Якщо інші умови оплати не вказані Специфікації на поставку Товару Покупець оплачує Товар відстрочки платежу пізніше 200 (двісті) календарних днів із моменту поставки партії Товару. Датою (моментом) оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця. Датою (моментом) оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця.
Оплата за товар може здійснюватися іншими контрагентами за погодженням сторін (п.6.2 Контракту).
В рамках Контракту Frankfurt Industrial Capital Group здійснило ряд поставок на однакових умовах постачання.
Такі умови перевезення передбачають: «CPT (англ. Carriage Paid To) (... named place of destination), або Фрахт/перевезення оплачені до (...назва місця призначення) - термін Інкотермс 2000 та 2010, означає, що продавець доставити товар названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний сплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до зазначеного пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики чи втрати пошкодження товару, а також інші витрати після передачі товару перевізнику. Під словом перевізник розуміється будь-яка організація, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому організувати перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним чи іншим транспортом чи комбінацією цих видів транспорту.»
Таким чином організацією перевезення та оплата перевезення до Дніпра здійснювалась за рахунок Продавця.
З результатом здійснених поставок Сторонами були складені наступні документи: специфікації, прайс-листи, комерційні пропозиції, інвойси, митні декларації, морські коносаменти, міжнародні товаро-транспортні накладні.
На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант подав до Митниці наступні документи: специфікації, прайс-листи, комерційні пропозиції, пакувальні листи, інвойси, митні декларації, морські коносаменти, міжнародні товаро-транспортні накладні, додаткову угоду, міжнародний контракт купівлі-продажу, інші документи.
За результатами розгляду митної декларації та доданих до них документів, відповідач відмовив позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, про що склав картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: UA110140/2023/000024 від 26.01.2023, UA110140/2023/000023 від 26.01.2023, UA110140/2023/000074 від 09.02.2023, UA110140/2023/000020 від 24.01.2023, UA110140/2023/000070 від 08.02.2023, UA110140/2023/000073 від 09.02.2023, UA110140/2023/000068 від 07.02.2023, UA110140/2023/000105 від 21.02.2023 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів: №UA110140/2023/000014/1 від 26.01.2023, №UA110140/2023/000015/1 від 26.01.2023, №UA110140/2023/000062/1 від 09.02.2023, №UA110140/2023/000012/1 від 24.01.2023, №UA110140/2023/000058/1 від 08.02.2023, №UA110140/2023/000061/1 від 08.02.2023, №UA110140/2023/000056/1 від 07.02.23, №UA110140/2023/000085/1 від 21.02.23 відповідно до яких митна вартість товару визначена за резервним та другорядним методами.
У зв`язку з цим, з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг, позивач, керуючись ч.7 ст.55 Митного кодексу України, сплатив митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом.
На підставі чого, були складені митна декларація із зазначенням ціни товару, яка була задекларована Позивачем та різницею, обчисленою Дніпровською митницею.
Не погодившись з такими рішеннями позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина 2 статті 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ч.1, 2 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Митного кодексу України).
Як визначено в частині 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 Митного кодексу України).
При цьому, відповідачем зобов`язано позивача надати додаткові документи, перелік яких передбачено ст.53 Митного кодексу України.
За результатом аналізу наданих документів, відповідач прийшов до висновку про невідповідність обраного методу визначення митної вартості товару.
В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані Товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) Зауваження щодо відсутність інформації про включення до ціни Товару вартості доставки (фрахту) Товару;
2) Зауваження щодо відстрочки платежу;
3) Зауваження щодо розбіжностей в основних документах, що підтверджують заявлену митну вартість
4) Зауваження щодо розбіжностей в основних документах, що підтверджують заявлену митну вартість;
5) Зауваження щодо «неузгодженості дати оплати» та «наявності посередника»
6) Зауваження щодо реквізитів Специфікації №3 від 20.12.2021 у комерційному рахунку JY2012 від 20.12.2021 та підтвердження митної вартості товару.
7) Зауваження щодо «експортної декларації, сертифікату якості, сертифікату походження».
Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на наступне.
Щодо «відсутності інформації про включення до ціни товару вартості доставки (фрахт), навантаження, розвантаження.».
Пунктом 6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Пунктом 3.1 Контракту передбачено «Поставка Товару по цьому Контракту здійснюється на умовах, визначених в Специфікаціях на кожну партію Товару що поставляється, у відповідності до Міжнародних правил трактування торгових термінів «Інкотермс».
У Специфікаціях №1-3 поставка Товару визначена на умовах CFR (інкотермс 2010) Південний. Відповідно до «Інкотермс 2010», CFR стандартизовані умови постачання за Інкотермс, за якими продавець зобов`язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно і сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення. У разі міжнародних перевезень за умовами CFR на продавця покладається також обов`язок митного оформлення товару для експорту.
Встановлене міжнародними правилами перевезення Інкотермс - 2010, на умовах поставки CFR, повністю відповідає умовам Контракту № FR 04/11-2021 від 04.11.2021, а саме п. 2.3.: до ціни товару включаються витрати на вартість товару, маркування, пакування та інше, Специфікаціях №1-3 на поставку товару зазначено: CFR порт прибуття Південний, Ціна на товар включає в себе вартість, товару, маркування і пакування товару, вартість доставки, товару (фрахт), навантаження, розвантаження, укладку та сепарацію товару в трюмах корабля.
Отже, постачальник зобов`язаний виконати перевезення товару до порту прибуття Південний, у зв`язку з чим транспортування увійшло до вартості товару.
Відтак, витрати на транспортування до місця призначення включені у вартість товару, тому додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами частини 10 ст.58 МК України, Товариство не понесло.
За таких обставин, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є необґрунтованими.
Щодо відстрочки платежу, суд зазначає наступне.
Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, при укладенні договору, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством.
Статтями 6, 8 Закону України «Про Зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України.
Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України. Держава та її органи не мають права безпосередньо втручатися в зовнішньоекономічну діяльність суб`єктів цієї діяльності, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно з цим та іншими законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», усі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право, зокрема, самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Враховуючи викладене, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є необгрунтованими.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих відповідачем рішень про коригування митної вартості товарів.
Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 21 472,00 грн., підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо заявленого клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи містять договір про надання правової допомоги від 04.02.2020 року; додаток від 02.05.2023 до Договору про надання правової допомоги від 04.02.2020 року; акт виконаних робіт (послуг) від «02» травня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 04.02.2020 року.
Згідно вказаних документів вартість витрат на професійну правничу допомогу склала 8 000,00 (вісім тисяч) гривень.
Суд зазначає, що при визначенні суми витрат, понесених позивачем на сплату послуг з правничої допомоги, має бути враховано складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.
Справа за позовом ТОВ «ТЕКМАН» віднесена судом до категорії незначної складності, тому заявлена адвокатом кількість витрачених ним годин на вивчення документів клієнта, аналіз нормативно-правових актів України та судової практики, що врегульовують правовідносини, а також складання позовної заяви, на думку суду, не є співмірною із наведеним критеріям та є очевидно завищеними.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, судом враховано, що сама по собі справа не є складною, враховуючи ціну позову, а спірні правовідносини такими, що не вимагали ретельної підготовки та вивчення значного обсягу документів, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала витрат значного обсягу часу.
Відтак, дослідивши матеріали заяви та проаналізувавши доводи представників сторін, враховуючи рівень складності саме цієї справи, заявлені позовні вимоги та їх співвідношення із заявленим розміром судових витрат, наявність сталої судової практики з розгляду такої категорії спорів, факт розгляду справи судом без виклику сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову, який є позовом майнового характеру, і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 6 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів: №UA110140/2023/000014/1 від 26.01.2023, №UA110140/2023/000015/1 від 26.01.2023, №UA110140/2023/000062/1 від 09.02.2023, №UA110140/2023/000012/1 від 24.01.2023, №UA110140/2023/000058/1 від 08.02.2023, №UA110140/2023/000061/1 від 08.02.2023, №UA110140/2023/000056/1 від 07.02.23, №UA110140/2023/000085/1 від 21.02.23.
Визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: UA110140/2023/000024 від 26.01.2023, UA110140/2023/000023 від 26.01.2023, UA110140/2023/000074 від 09.02.2023, UA110140/2023/000020 від 24.01.2023, UA110140/2023/000070 від 08.02.2023, UA110140/2023/000073 від 09.02.2023, UA110140/2023/000068 від 07.02.2023, UA110140/2023/000105 від 21.02.2023.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" з Дніпровської митниці сплачений судовий збір в розмірі 21 472,00 грн. (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят дві грн., 00 коп.).
Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" про розподіл витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч грн., 00 коп.).
В іншій частині заявленого клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" про розподіл витрат на правничу допомогу, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова