Справа № 200/2237/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року Справа№200/2237/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в межах спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Пинзіну Юлію Олександрівну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження виплати позивачу пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати відповідача здійснювати виплату призначеної пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України і отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

За рішеннями у справах № 200/13640/21 та № 200/4504/22 було проведено перерахунок пенсії позивача і з 1 равня 2023 року розмір пенсії склав 24 241,88 грн.

Листом відповідача від 11 квітня 2023 року позивачу було повідомлено, що розмір призначеної йому пенсії складає 24 241,88 грн та з урахуванням норми ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ розмір пенсії до виплати складає 20 930,00 грн.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром розміру його пенсії такими, що порушують його права (а.с. 1-3).

У відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач є одержувачем пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 9 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року внесено зміни до ст. 43 Закону № 2262, згідно яких максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року передбачено, що вказані обмеження застосовуються до осіб незалежно від дати призначення пенсії.

Також відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Посилається на постанови Верховного Суду від 3 липня 2018 року по справі № 554/8998/16-а та від 28 березня 2019 року по справі № 553/3616/16-а.

Нормами ст. 8 Закону № 2262 передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

З урахуванням викладеного, управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні (а.с. 36-37).

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с. 16).

8 червня 2023 року судом отримано відзив на позов від відповідача (а.с. 36-37).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України згідно паспорта серії НОМЕР_1 від 16 вересня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 20 січня 2010 року (а.с. 6-11).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, є органом державної влади (а.с. 38-41).

Як встановлено судом, позивач є одержувачем пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року та перебуває на обліку у відповідача з 11 листопада 2009 року (а.с. 24-37).

Відповідно до протоколу від 21 грудня 2009 року вислуга років позивача склала 34 (календарних 25) років, основний розмір пенсії призначений у розмірі 90% грошового забезпечення (а.с. 24).

У відповідь на адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 11 квітня 2023 року (вих. № 0500-0203-6/28934) повідомив наступне.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/4504/22 від 30 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 4 квітня 2023 року, виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. За рішенням в квітні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 1 грудня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14 липня 2021 року № 33/25-1780 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року № 200/13640/21 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення. З травня 2023 року розмір пенсії позивача складає 24 241,88 грн; до виплати підлягає 20 930,00 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи, що будь-яких зобов`язань щодо виплати пенсії без обмеження розміру пенсії рішенням на Головне управління не покладено, виплата позивачу здійснюється з обмеженим розміром. Доплата до пенсії за період з 1 грудня 2019 року по 30 квітня 2023 року у загальній сумі 88 606,47 грн. Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262 та членам їх сімей згідно з ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат (а.с. 12-13).

До зазначеного листа було додано виписку з протоколу від 7 квітня 2023 року.

Як вбачається з протоколу з пенсійної справи № -МВС про перерахунок пенсії від 1 травня 2023 року, здійсненого на виконання рішення суду, з 1 травня 2023 року розмір призначеної позивачу пенсії (розрахований виходячи із 90% грошового забезпечення при вислузі років 34) складає 24 241,88 грн; до виплати (з урахуванням максимального обмеження розміру пенсії) - 20 930,00 грн (а.с. 31).

Зазначене підтверджується і протоколом від 6 червня 2023 року. відповідно до якого основний розмір пенсії позивача складає 90% грошового забезпечення (вислуга років 34) 24 241,88 грн; всього призначено 24 241,88 грн; до виплати - 20 930,00 грн (а.с. 32).

Будучи не згодним із обмеженням розміру його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ), умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом

Згідно ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI внесені зміни до ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, зокрема, ч. 5 викладено у наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII ст. 43 після ч. 3 доповнено двома новими частинами, у зв`язку із чим ч. 5 ст. 43 стала ч. 7.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення № 2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність […].

Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні виходив із того, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII в частині обмеження розміру пенсій максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, є нечинними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, яким вносились зміни до Закону № 2262-ХІІ, встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України […] "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", […] не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. […].

Разом із цим відповідно до ст. 1-1 Закону України № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, Закон України № 2262-XII є спеціальним щодо правовідносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи наведене, що Конституційним Судом України визнані нечинними норми Закону № 2262-ХІІ, які були внесені у даний закон Законом України № 3668-VI, беручи до уваги, що саме Закон № 2262-ХІІ є спеціальним для застосування до спірних правовідносин, відсутні підстави стверджувати, що з дати набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 виникла ситуація, за якої спірні правовідносини підпадають під регулювання положень Закону України № 3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України № 2262-XII.

В протилежному випадку застосування положень Закону № 3668-VI щодо військовослужбовців фактично зводить нанівець дію рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 № 7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

Крім цього, у постановах від 8 листопада 2022 року по справі № 580/6636/21, від 23 квітня 2023 року по справі № 560/5715/21, які є тотожними до справи № 200/2237/23, Верховний Суд зазначив, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Так, у постанові по справі від 23 квітня 2023 року по справі № 560/5715/21 Верховний Суд зазначив таке:

«22. При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

24. Колегія суддів звертає увагу на те, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

25. Зокрема у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21 та від 30.08.2022 у справі №440/994/20, Верховний Суд зазначив наступне:

"на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI."

Враховуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги наведені вище нормативно-правові приписи та правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що обмеження відповідачем граничного розміру призначеної позивачу пенсії є протиправним.

Щодо посилань відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 3 липня 2018 року у справі № 554/8998/16-а та у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 553/3616/16-а, суду зазначає, що Єдиний державний реєстр судових рішень не містить постанови Верховного Суду від 3 липня 2018 року у справі № 554/8998/16-а, а предметом розгляду в адміністративній справі були спірні правовідносини з приводу перерахунку пенсії позивачу з 1 січня 2016 року на підставі його заяви від вересня 2016 року, тобто, спірні правовідносини виникли до прийняття Конституційним Судом України Рішенням № 7-рп/2016.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження виплати позивачу пенсії максимальним розміром є обґрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням спірного періоду з 1 травня 2023 року (періоди нарахування та виплати позивачу пенсії до 1 травня 2023 року в межах цієї справи не є спірними у зв`язку із чим судом не досліджувались).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснювати виплату призначеної пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає, що згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 245 КАС України, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що належним та ефективним спосіб захисту порушених прав позивача є зобов`язати Головне управління здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії за період з 1 травня 2023 року без обмеження її максимальним розміром із урахуванням вже виплачених сум та утриматись від нарахування та виплати позивачу пенсії із застосуванням обмежень щодо максимального розміру призначеної позивачу пенсії, встановлених ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII) в редакції, що діють станом на час розгляду даної адміністративної справи.

Отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно квитанції від 22 травня 2023 року № 46928 позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом із цим частиною 8 цієї ж статті передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати останнього зі сплати судового збору в повному обсязі, тобто в розмірі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 262, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обмеження з 1 травня 2023 року максимальним розміром призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром за період з 1 травня 2023 року - з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області утриматись від нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії із застосуванням обмежень щодо максимального розміру призначеної йому пенсії, встановлених ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI (в редакції, що діють станом на час розгляду даної адміністративної справи).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати останнього зі сплати судового збору в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна