Справа № 400/4812/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/4812/22

Головуючий І інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 29.11.2022р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

28.10.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо здійснення виплати йому пенсії з 01.03.2022р. з обмеженням її максимальним розміром;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити починаючи з 01.03.2022р. та у подальшому здійснювати виплату йому пенсії в повному обсязі, з урахуванням індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального заходу найбільш вразливих верст населення у 2022 році» від 16.02.2022р. № 118, без обмеження її максимальним розміром, із урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Натомість, на виконання рішення суду від 12.04.2022р. у справі №400/1657/22, ГУ ПФУ в Миколаївській області було перераховано пенсію, встановивши обмеження її максимальним розміром, що, на переконання позивача, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.04.2019р. без врахуванням індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального заходу найбільш вразливих верст населення у 2022 році» від 16.02.2022р. №118. Зобов`язано ГУ ПФУ у Миколаївській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального заходу найбільш вразливих верст населення у 2022 році» від 16.02.2022р. №118, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь позивача судові витрати у сумі 496,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 22.12.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2022р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

02.01.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

03.02.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області.

21.07.2021р. Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №400/3755/21, яким ГУ ПФУ в Миколаївській області зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019р. на підставі довідки Миколаївського ОТЦК та СП про розмір грошового забезпечення від 09.03.2021р. №9/1/2095 з урахуванням основного розміру пенсії - 90% грошового забезпечення.

З 01.04.2019р. ГУ ПФУ в Миколаївській області на виконання вказаного рішення здійснило перерахунок пенсії позивача, але обмежило її максимальним розміром.

12.04.2022р. Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №400/1657/22, яким відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019р. на підставі довідки Миколаївського ОТЦК та СП від 09.03.2021р. №9/1/2095 з урахуванням раніше проведених виплат.

18.05.2022р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про здійснення перерахунку та виплати пенсії згідно з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.04.2022р. у справі №400/1657/22.

Однак, листом від 24.06.2022р. №5328-4526/П-02/8-1400/22 ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомило позивача, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.04.2022р. у справі №400/1657/22 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019р. Розмір пенсії склав - 20363,31 грн. При цьому, позивачу було додатково роз`яснено, що виплату пенсії в новому розмірі буде забезпечено в липні 2022р. Загальна сума доплати різниці пенсії за період з 01.04.2019р. по 30.06.2022р., на виконання судового рішення, із урахуванням раніше проведених виплат, склала - 135922,84 грн.

Позивач, посилаючись на здійснення перерахунку пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального заходу найбільш вразливих верст населення у 2022 році» від 16.02.2022р. №118, зазначає, що ГУ ПФУ в Миколаївській області знов здійснено обмеження його пенсії максимальним розміром, що, власне, і послугувало підставою для його звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII.

Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач має право отримувати пенсію у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення.

Порядок обчислення пенсії вказаної категорії осіб врегульований Розділом V Закону №2262-XII.

Слід зазначити, що зміни щодо виплати пенсії у максимальному розмірі введені з 01.01.2008р. року із набранням чинності Законом України від 28.12.2007р. №107-VI, п.29 Розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» якого доповнено ч.5 ст.43 Закону №2262-XII, згідно з якою максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Конституційного Суду від 22.05.2008р. по справі №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення ст.67 розділу I, п.п.2-4, 6-8, 10-18, пп.7 п.19, п.п.20-22,24-34, пп.1-6,8-12 п.35, п.п.36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, доповнення у ст.43 Закону №2262-XII стосовно максимального розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду від 22.05.2008р. у справі №10-рп/2008.

Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI ч.5 ст.43 Закону №2262-XII було викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

У подальшому, із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII ч.5 ст.43 Закону №2262-XII доповнено реченням наступного змісту: «Тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.».

З наступним унормуванням, положення щодо максимального розміру пенсії вказаної категорії осіб врегульовані у ч.7 ст.43 із змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015р. №911-VIII та Законом України від 06.12.2016р. №1774-VIII, відповідно до якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 (десяти) прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Разом із цим, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. по справі №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: ч.7 ст.43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз.6 п.4 Рішення КСУ у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень КСУ).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000р. (вказана справа №1-31/2000), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Таким чином, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016р. у справі №7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016р. норм ч.7 ст.43 Закону №2262-XII. Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною норми ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, така вважається «відсутньою» у тексті Закону.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01.01.2017р., у ч.7 ст.43 Закону №2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016.

Отже, буквальне розуміння змін, внесених цим Законом №1774-VIII, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII була відсутньою норма ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів та цифр, є нереалізованими.

Тобто, вказане означає, що починаючи із 2017р. ст.43 Закону №2262-XII не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії 10 (десятьма) прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

До того ж, наведений висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №127/4267/17, від 16.10.2018р. у справі №522/16882/17, від 10.10.2019р. у справі №522/22798/17, від 08.08.2019р. у справі №522/3271/17, від 30.10.2020р. у справі №522/16881/17 та від 21.12.2021р. у справі №120/3552/21-а.

Поряд із цим, судова колегія звертає увагу також і на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість «негативної нормотворчості» проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.

Так, Конституційний Суд України в п.7 Рішення від 08.06.2016р. №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив про те, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке визнано неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.02.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначав про те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абз.2 п.3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002р. №5-рп/2002, абз.4 п.3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004р. №7-рп/2004).

У той же час, колегія суддів акцентує увагу на те, що відповідно до ст.1-1 Закону №2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 3 ст.11 Закону №2262-XII визначено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, Закон №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його положення слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016р., а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону №2262-XII.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, колегія суддів доходить до аналогічного, що і суд першої інстанції висновку про те, що дії відповідача щодо застосування обмежень призначеної позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними.

При цьому, застосування положень Закону №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення КСУ від 20.12.2016р. №7-рп/2016, яким фактично встановлено те, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст.17 Конституції України.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального заходу найбільш вразливих верст населення у 2022 році» від 16.02.2022р. №118 відповідачем проведено індексацію основного розміру пенсії позивача.

Проте, виплата позивачеві пенсії у вказаному розмірі не проводиться, у зв`язку із тим, що індексація пенсії установлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, тоді як пенсія позивача перевищує встановлений максимальний розмір, а тому відповідач вважає, що розмір його пенсії становить - 20363,31 грн.

Отже, даний спір стосується правомірності чи протиправності дій пенсійного органу щодо врахування при перерахунку пенсії позивача на підставі Постанови №118 норм щодо обмеження пенсійних виплат максимальним розміром.

Такі обмеження пенсійних виплат максимальним розміром у спірних відносинах передбачено ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону №3668-VI.

Однак, як вказано вище, положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення.

Щодо доводів відповідача про наявність у п.2 Постанови №118 положення про підвищення пенсій з 01.03.2022р. «у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом», апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилом вирішення колізій, визначений ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу, чи положення відповідного міжнародного договору України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах наведене положення Постанови №118 суперечить приписам Закону №2262-XII із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.

Таким чином, попри наявність в Постанові №118 застереження про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення ГУ ПФУ в Миколаївській області такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням йому індексації чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження, закон не містить, оскільки положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційним Судом України.

Більше того, обмеження пенсії максимальним розміром, призначеної згідно із Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України. Зважаючи на визнання неконституційними положень ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, та відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин положень Закону №3668-VI, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про наявність підстав для зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації відповідно до Постанови №118, без обмеження її максимальним розміром, із урахуванням проведених виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 26.06.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко