Справа № 320/13889/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року 320/13889/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2021 №428 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ №9 ГУ НП в Київській області" про звільнення з посади ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму різниці в посадових окладах (зарплаті) за час звільнення з посади;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 15.04.2015 по 28.09.2021 працював у ГУ НП в Київській області на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання (далі - ІТТ) №9 (м. Тараща).

За наслідками проведеної перевірки в приміщенні ІТТ 15.09.2021, яку проведено в період часу, коли позивач перебував на обідній перерві, у підлеглого позивача перевіряючими виявлено мобільний телефон, до якого сам позивач не має жодного відношення.

16.09.2021 позивача відсторонено від посади для проведення службової перевірки, проте з відповідним наказом позивача не ознайомлено.

Позивач вказує, що виконує свої обов`язки добросовісно, згідно з посадовою інструкцією та вимог законодавства України, з огляду на що, не вбачає у своїх діях бездіяльності в організації роботи ІТТ та контролю роботи підлеглих.

У зв`язку з тим, що відбулися зазначені події, стан здоров`я позивача погіршився та 17.09.2021 його госпіталізовано до Таращінської центральної лікарні, в якій він перебував до 27.09.2021.

В свою чергу, адвокат позивача 04.10.2021 та 26.10.2021 здійснив адвокатські запити до ГУ НП в Київській області про надання інформації та документів щодо проведення службового розслідування стосовно позивача та їх результатів, разом з тим, відповіді не отримав.

В подальшому, позивач дізнався, що за результатами службового розслідування останнього звільнено з займаної посади, разом з тим, з оскаржуваним наказом від 28.09.2021 №428 його ознайомлено лише 27.10.2021 у ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» під час проходження ним лікування.

Так, позивач вважає службове розслідування проведеним з грубим порушенням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки про дату, час та місце розгляду дисциплінарної справи позивача не повідомлено, для участі в засіданні дисциплінарної комісії його не викликали, право на подання пояснень, користування правничою допомогою, подання скарг та ознайомлення із матеріалами службового розслідування не забезпечено.

Рапортом позивача від 21.10.2021 про перегляд (оскарження) застосованого дисциплінарного стягнення повідомлено ГУ НП у Київській області про подання позову до суду про скасування наказу від 28.09.2021 №428.

Зокрема, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану протиправним службовим розслідуванням та оскаржуваним наказом, яку позивачем оцінено у 100000,00 грн.

Відповідачем позов не визнано, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у висновку службового розслідування, та наголошує, що позивача притягнуто до відповідальності законно, у зв`язку з неналежною організацією служби та відсутності контролю за виконанням підлеглими своїх функціональних обов`язків.

Відповідачем також надано суду копії особової справи позивача, матеріалів службового розслідування та довідки щодо грошового забезпечення позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

15.09.2021 начальником ВОЗДМТТО ГУ НП в Київській області складено на ім`я начальника ГУ НП в Київській області Доповідну записку «Про результати службової перевірки ІТТ №9 ГУ НП в Київській області», згідно зі змістом якої 15.09.2021 уповноваженими посадовими особами ГУ НП в Київській області здійснено виїзд до ізолятора тимчасового тримання №9 (м. Тараща) ГУ НП в Київській області з метою проведення контрольних обшуків затриманих і взятих під варту осіб, а також перевірки технічної укріпленості ізолятору.

За результатами перевірки, згідно Доповідної записки, встановлено ряд суттєвих недоліків та грубих порушень вимог Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60дск (далі також Інструкція №60дск). Всі виявлені недоліки мають системний характер. За аналогічні порушення окремі працівники вказаного ІТТ притягнуті до дисциплінарної відповідальності (наказ ГУ НП в Київській області від 10.09.2021 №406), в тому числі начальник ІТТ майор поліції ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, начальник ВОЗДМТТО ГУ НП в Київській області просить дозвіл на проведення службового розслідування та вжиття заходів реагування.

Наказом ГУ НП в Київській області від 16.09.2021 №1458 на підставі Доповідної записки від 15.09.2021, відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 №893: призначено службове розслідування за інформацію, викладеною у Доповідній записці щодо виявлених недоліків та можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ІТТ №9 (м. Тараща) ГУ НП в Київській області; створено дисциплінарну комісію у складі голови комісії та двох членів комісії; на час проведення службового розслідування відсторонено начальника ІТТ №9 майора поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків та направити в розпорядження Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області; начальнику Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області визначити ОСОБА_1 робоче місце в період перебування останнього у розпорядженні; УФЗБО ГУ НП в Київській області забезпечити виплату грошового забезпечення начальнику ІТТ №9 майору поліції ОСОБА_1 на період проведення службового розслідування у відповідності до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих начальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260.

Згідно з Довідкою заступника директора Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» за вих.№847 від 27.09.2021 на ім`я начальника ВОЗДМТТО у відповідь на його запит від 24.09.2021 №582/109/23/01-2021 повідомлено, що гр. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП ТМР «Таращанська МЛ» за направленням сімейного лікаря з 17.09.2021 по 27.09.2021.

Дисциплінарною комісією 27.09.2021 складено Висновок службового розслідування за фактом виявлення та вилучення заборонених для зберігання предметів та речей в утримуваних осіб в ІТТ №9, а також порушень службової дисципліни окремими працівниками ізолятору, пунктами 1, 2 резолютивної частини якого вважали б службове розслідування закінчити; за порушення службової дисципліни, пункту 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 6, 6.1 та 6.2 розділу V Положення про Ізолятори тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Київській області, затвердженого наказом ГУ НП в Київській області від 22.06.2020 року №1018, що виразилося у неналежній організації служби, відсутності контролю за виконанням підлеглими своїх функціональних обов`язків, неналежній організації служби і контролю за діями підлеглих та ігноруванні вимог пунктів 2.62, 2.64, 17.4.2, 17.4.3, 18.24 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити з посади.

Наказом ГУ НП в Київській області від 28.09.2021 №428 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ №9 ГУ НП в Київській області» за порушення службової дисципліни, пункту 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 6, 6.1 та 6.2 розділу V Положення про Ізолятори тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Київській області, затвердженого наказом ГУ НП в Київській області від 22.06.2020 №1018, що виразилося у неналежній організації служби, відсутності контролю за виконанням підлеглими своїх функціональних обов`язків, неналежній організації служби і контролю за діями підлеглих та ігноруванні вимог пунктів 2.62, 2.64, 17.4.2, 17.4.3, 18.24 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено з посади (пункт 1 резолютивної частини наказу).

Посадовими особами ГУ НП у Київській області 06.10.2021 складено Акт про відмову від ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності за висновком службового розслідування про відмову ОСОБА_1 від підписання власноручно про ознайомлення з наказом від 28.09.2021 №428, з огляду на що, йому пункт 1 цього наказу зачитано вголос на території госпіталя ДУ ТМО МВС по Київській області.

Згідно з копію наказу від 28.09.2021 №428, наданою позивачем із позовними матеріалами, на останній міститься розписка позивача про ознайомлення із цим наказом 27.10.2021 на території госпіталя МВС, та зазначено намір оскарження цього наказу у суді. Подана відповідачем разом із копіями матеріалів службового розслідування копія наказу від 28.09.2021 №428 такої розписки позивача не містить.

Водночас, ознайомлення позивача із наказом від 28.09.2021 №428 саме 27.10.2021 відповідач не заперечує та підтверджує, зокрема, у Доповідній записці заступника начальника ГУ НП у Київській області від 27.10.2021. Зі змісту цієї Доповідної записки також встановлено, що 27.10.2021 позивачу запропоновані нижчі вакантні посади у ГУ НП у Київській області, однак, від підписання рапорту на жодну із запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт, який також міститься у матеріалах справи.

На підставі Подання заступника начальника ГУ НП в київській області від 28.10.2021, наказом ГУ НП в Київській області від 29.10.2021 №281 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора чергового ізолятору тимчасового тримання №1.

В свою чергу, поданим через канцелярію суду 21.02.2022 клопотанням позивачем ОСОБА_1 повідомлено суд про його звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» згідно з наказом ГУ НП в Київській області від 14.01.2022 №6о/с, оскільки непридатний до служби в поліції, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу від 28.12.2021 №1257/Зв.

З урахуванням вказаних обставин, позивачем позовні вимоги все ж підтримано, вважає наказ від 28.09.2021 №428 протиправним, просить його скасувати та стягнути з відповідача суму різниці в посадових окладах за час звільнення з посади, а також моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок службової перевірки та прийняття оскаржуваного наказу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIІI «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі також Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 3-5 статті 59 Закону №580 встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно частини першої статті 60 Закону №580 проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Закону №580 встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Для визначення сутності службової дисципліни, обов`язків поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх накладення застосуванню підлягає Закон України від 15.03.2018 № 2337-VIII, яким затверджено Дисциплінарний статус Національної поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі також - Дисциплінарний статут).

Згідно із частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580, зобов`язує поліцейського, зокрема: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний, зокрема: контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень (пункт 7); у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником (пункт 8).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком згідно із статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

З аналізу наведених вище положень Дисциплінарного статуту висновується, що службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів з питань службової діяльності, бездоганному та неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, та належному виконанні обов`язків поліцейського, визначених законом. Водночас порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення, зокрема звільнення зі посади.

У даному випадку, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до цього виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Так, у силу вимог частини другої, третьої статті 14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Отже, службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Згідно з частиною першою статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Відповідно до частини сьомої статті 15 Дисциплінарного статуту порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1356/32808, затверджено Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (далі також Положення №893 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктами 2, 3 розділу І Положення №893 встановлено, що дисциплінарна комісія створюється за письмовим наказом Міністра внутрішніх справ України, службової особи поліції або ректора закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, наділених повноваженнями із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (далі - уповноважений керівник), одночасно з прийняттям рішення про призначення службового розслідування.

Дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський.

Згідно з пунктами 13, 14, 15 розділу І Положення №893 дисциплінарна комісія створюється на строк проведення службового розслідування.

Дисциплінарна комісія розпочинає свою діяльність із моменту видання уповноваженим керівником письмового наказу про призначення службового розслідування, в якому зазначається інформація про створення дисциплінарної комісії, призначення її голови та затвердження персонального складу.

Повноваження дисциплінарної комісії припиняються в день затвердження уповноваженим керівником висновку службового розслідування.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі також Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначено процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно з пунктом 2 розділу V Порядку службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктом 1, абзацами 1,2 пункту 2 розділу ІІІ Порядку передбачено, що на час проведення службового розслідування поліцейський може бути відсторонений від виконання службових обов`язків (посади) у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) здійснюється на підставі письмового наказу керівника, до повноважень якого належать призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, воно не може тривати більше строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду.

Поліцейський має право ознайомитися та отримати копію наказу про відсторонення його від виконання службових обов`язків (посади).

Згідно з пунктами 1, 2 розділу IV Порядку поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Відповідно до пункту 7 розділу V Порядку розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно з пунктом 8 розділу V Порядку за рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

У формі відкритого засідання розгляд справи може проводитися за відомостями про порушення поліцейським конституційних прав і свобод людини та громадянина.

Отже, з вищенаведених вимог законодавства висновується, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, є активним його учасником, наділений правом подавати письмові пояснення, скарги, документи, що стосуються службового розслідування, а також брати участь у засіданнях дисциплінарної комісії, якщо таке є відкритим.

Разом з тим, реалізації цих прав передує належне повідомлення такого поліцейського про призначення службового розслідування стосовно нього.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що службове розслідування стосовно, зокрема, позивача, призначено наказом ГУ НП в Київській області від 16.09.2021 №1458, яким також прийнято рішення про відсторонення позивача від виконання службових обов`язків за посадою начальника ІТТ №9.

Суд зауважує, що Порядком передбачено право поліцейського на ознайомлення та отримання копії наказу про відсторонення його від виконання службових обов`язків (посади), реалізація якого можлива лише у разі, якщо останнього повідомлено про призначене службове розслідування.

Разом з тим, яким чином відповідачем доведено до відома позивача про факт призначення стосовно нього службового розслідування, відповідачем суду не повідомлено.

В свою чергу, копії матеріалів службового розслідування, подані суду відповідачем, доказів вручення наказу від 16.09.2021 №1458 позивачу під власноручний підпис не містять, як і відсутній відповідний акт про відмову позивача від ознайомлення з цим наказом, в той час, як позивач про належне його повідомлення про призначення службового розслідування стосовно нього у позовній заяві заперечує.

Крім того, суд зауважує, що згідно з матеріалами справи, Довідкою заступника директора Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» підтверджено, що гр. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП ТМР «Таращанська МЛ» за направленням сімейного лікаря з 17.09.2021 по 27.09.2021.

Тобто, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 17.09.2021, з дня наступного за днем призначення службового розслідування та відсторонення його від посади.

Отже, суд не вбачає підстав, які б ускладнювали належне повідомлення позивача про видання наказу від 16.09.2021 №1458 з метою неупередженого проведення службового розслідування відповідачем.

З копій матеріалів службового розслідування та змісту наказу від 16.09.2021 №1458 слідує, що службове розслідування стосовно, зокрема, позивача, призначено у формі письмового провадження.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 7 розділу V Порядку збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб.

Абзацами 1, 2, 3, 6 пункту 14 розділу V Порядку встановлено, що під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.

Пояснення поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб може фіксуватися на бланку пояснення, зразок якого наведена в додатку до цього Порядку.

Письмове пояснення підписують особа, яка отримувала пояснення, та особа, яка надала пояснення, із зазначенням дати його надання.

Пунктом 17 розділу V Порядку врегульовано, що факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови.

Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.

Дослідивши копії матеріалів службового розслідування, наданих відповідачем, судом встановлено, що в період проведення службового розслідування, яке тривало з 16.09.2021 по 27.09.2021, позивач в період з 17.09.2021 по 27.09.2021 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується Довідкою заступника директора Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня».

Вказані обставини свідчать, що в межах службового розслідування дисциплінарна комісія мала вчинити дії щодо відібрання письмових пояснень у позивача, або скласти акт про відмову надання ним пояснень.

Водночас, копії матеріалів службового розслідування не містять доказів реалізації дисциплінарною комісією права позивача на подання письмових пояснень щодо обставин встановлених перевіркою ІТТ №9 порушень, як і не містять акта про відмову від подання пояснень.

Крім того, судом встановлено, що в період проведення службового розслідування, яке тривало з 16.09.2021 по 27.09.2021, позивач в період з 17.09.2021 по 27.09.2021 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується Довідкою заступника директора Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня», про що цим закладом 27.09.2021 повідомлено голову дисциплінарної комісії.

Суд зауважує, що згідно змісту Довідки, така надана у відповідь на запит голови дисциплінарної комісії від 24.09.2021, після спливу 9 календарних днів від початку службового розслідування, відповідь на який отримана 27.09.2021 у день завершення службового розслідування та складання висновку дисциплінарної комісії.

Водночас, відповідачем не надано оцінку вказаним обставинам як таким, що перешкоджають досягненню мети службового розслідування та унеможливлюють відібрання пояснень у позивача в період перебування його на стаціонарному лікуванні.

З огляду на зазначене, суд також вважає за необхідне звернути увагу, що частинами першою третьою статті 16 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Водночас, відповідач не скористався правом на продовження терміну службового розслідування, який, зокрема, не визначено наказом від 16.09.2021 №1458.

Отже, на переконання суду, Висновок службового розслідування від 27.09.2021 складено дисциплінарною комісією передчасно.

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Розділом VI Порядку врегульовано питання оформлення матеріалів службового розслідування.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 розділу VI Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно з пунктом 4 VI Порядку в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Дослідивши описову частину Висновку службового розслідування, судом встановлено, що дисциплінарна комісія посилається на пояснення «опитаних в ході службового розслідування» майора поліції ОСОБА_1 , сержанта поліції ОСОБА_2 , старшого сержанта поліції ОСОБА_3 , майора поліції ОСОБА_4 , лейтенанта поліції ОСОБА_5 , капітана поліції ОСОБА_6 , копії яких також долучено в якості копії матеріалів службового розслідування відповідачем.

В свою чергу, посилання відповідача у відзиві та дисциплінарної комісії у Висновку службового розслідування від 27.09.2021 на пояснення майора поліції ОСОБА_7 як на пояснення «опитаного у ході службового розслідування» є неналежним та недопустимим доказом надання позивачем пояснень, оскільки такі у останнього відібрані старшим інспектором ВОЗМТТО ГУ НП в Київській області майором поліції ОСОБА_8 , який брав участь у перевірці ІТТ №9 15.09.2021, проте, останній не є членом дисциплінарної комісії. Крім того, ці пояснення відібрано у позивача 15.09.2021, в той час, як службове розслідування призначено 16.09.2021.

Отже, такі пояснення позивача, на які посилається відповідач та дисциплінарна комісія у Висновку службового розслідування, не є поясненнями, відібраними у опитуваного поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та відібраними під час службового розслідування.

Аналогічні висновки суду стосуються й посилання дисциплінарної комісії у Висновку службового розслідування як на «пояснення опитуваного в ході службового розслідування» сержанта поліції ОСОБА_2 , оскільки такі також відібрано, хоч і 17.09.2021, але старшим інспектором ВОЗМТТО ГУ НП в Київській області майором поліції ОСОБА_8 .

Суд зауважує, що відібрання пояснень у осіб, стосовно яких здійснюється службове розслідування, є виключними повноваженнями членів дисциплінарної комісії в силу вимог Порядку, Положення №893 та Дисциплінарного статуту, та які не можуть бути передані іншим службовим або посадовим особам органу, в якому провадиться службове розслідування.

Крім того, зі змісту Висновку службового розслідування судом встановлено відсутність належного висвітлення обставин аналізу дисциплінарною комісією наявності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин відповідальності ОСОБА_9 .

Висновок службового розслідування містить лише згадку про наказ ГУ НП в Київській області від 10.09.2021 №406 щодо застосованого дисциплінарного стягнення до позивача.

Разом з тим, висновків, що при обранні виду дисциплінарного стягнення дисциплінарною комісією враховано усі обставини, що обтяжують відповідальність (наявність дисциплінарного стягнення), зокрема періодичність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (що носить системний характер), аналіз його службової характеристики, Висновок службового розслідування не містить.

Суд зауважує, що дисциплінарною комісією у Висновку службового розслідування фактично дублює текст Доповідної записки «Про результати службової перевірки ІТТ №9 ГУ НП в Київській області», складеної 15.09.2021.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування обставин, наведених у документі, що став підставою для призначення службового розслідування, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Разом з тим, зміст Висновку службового розслідування від 27.09.2021 та копії матеріалів службового розслідування, свідчать про недотримання вимог дисциплінарною комісією із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського та ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини дев`ятої статті 20 Дисциплінарного статуту застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Так, оскаржуваний наказ від 28.09.2021 №428, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади, прийнято за наслідками аналізу начальника ГУ НП в Київській області матеріалів службового розслідування.

В силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень суд повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, тощо.

Щодо правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то згідно сталої судової практики така повинна фокусуватися, насамперед, на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону.

Так, судом встановлено, що під час дисциплінарного провадження стосовно позивача мали місце грубі порушення відповідачем вимог Дисциплінарного статуту, Порядку та Положення №893, що виявилися: у недотриманні прав позивача на ознайомлення із наказом про призначення службового розслідування та відсторонення його від посади; у передчасності прийнятого Висновку службового розслідування, складеного без урахування пояснень позивача та інших осіб, які мали бути відібрані в ході службового розслідування членами дисциплінарної комісії; у не врахуванні перебування позивача на стаціонарному лікуванні під час періоду проведення службового розслідування; не відповідності змісту Висновку службового розслідування обов`язковим елементам щодо врахування характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результатів оцінювання службової діяльності позивача, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Враховуючи викладене, наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2021 №428 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ №9 ГУ НП в Київській області» в частині пункту 1 про звільнення з посади начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення на посаді, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин другої, третьої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до пункту 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 вбачається, що днем звільнення вважається останній день роботи. У зв`язку з цим, запис у трудовій книжці про звільнення працівника, а також і наказ про припинення трудового договору повинні містити вказівку на останній день роботи працівника, який і є днем звільнення.

Тобто, 28.09.2021 є останнім робочим днем ОСОБА_1 на посаді начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача з посади начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області, ОСОБА_1 підлягає поновленню на відповідній посаді з 29.09.2021 (робочим днем наступним після дня звільнення).

Разом з тим, поданим через канцелярію суду 21.02.2022 клопотанням позивачем ОСОБА_1 повідомлено суд про його звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» згідно з наказом ГУ НП в Київській області від 14.01.2022 №6о/с, оскільки непридатний до служби в поліції, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу від 28.12.2021 №1257/Зв.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи повідомлені позивачем обставини його непридатності до служби в поліції та звільнення зі служби, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення майора ОСОБА_1 на посаді начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області з 29.09.2021 по 14.01.2022 (день звільнення позивача зі служби в поліції).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 року «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Таким чином, рішення суду у частині поновлення позивача на посаді підлягає зверненню до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму різниці в посадових окладах (зарплаті) за час звільнення з посади, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 65 Закону №580 однією з підстав для переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом ГУ НП в Київській області від 29.10.2021 №281 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора чергового ізолятору тимчасового тримання №1.

Зокрема, з копії витягу наказу ГУ НП в Київській області від 14.01.2022 №6о/с висновується, що майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції як такого, що займав посаду старшого інспектора чергового ізолятору тимчасового тримання №1.

Так, за змістом частини другої статті 235 КЗпП України суд має прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Водночас, суд зауважує, що позивачем в межах справи №320/13889/21 наказ ГУ НП в Київській області від 29.10.2021 №281 о/с, яким його призначено на нижчу посаду, не оскаржується, доказів його оскарження та скасування позивачем суду також не надано.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для вирішення питання розрахунку та стягнення на користь позивача різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, оскільки позивача в цій справі поновлено судом на посаді за наслідком визнання протиправним та скасування наказу, яким накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, в той час, як спір про поновлення позивача на посаді начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області з підстав скасування наказу від 29.10.2021 №281 о/с не вирішувався, та не є предметом розгляду у цій справі.

Отже, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд зазначає, що внаслідок скасування в судовому порядку наказу ГУ НП в Київській області від 28.09.2021 №428, у позивача виникло право на відшкодування йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в періоді з 29.09.2021 по 14.01.2022.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) зроблено висновок про те, що виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури

заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Верховним Судом у постанові від 14.11.2019 у справі №826/14/16 зазначено, що вказана норма права, крім превентивної функції щодо незаконного управлінського рішення роботодавця, виконує ще й функцію соціальну по відношенню до працівника, задовольняючи його потребу щодо наявності засобів до існування на період від незаконного звільнення до поновлення на роботі (посаді) шляхом компенсації певних втрат заробітку, що він зазнав у зв`язку із звільненням.

Отже, з огляду на поняття правової природи поняття середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку про розрахунок його суми без урахування сум заробітку позивача під час незаконного звільнення.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також Порядок №100).

З урахуванням норм абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абзацу 2 пункту 8 Порядку № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, оскаржуваний наказ, яким позивача звільнено з займаної посади, реалізовано 28.09.2021, та поновлено на посаді цим рішенням Київського окружного адміністративного суду з 29.09.2021 по 14.01.2022.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача проводиться відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за період з 29.09.2021 по 14.01.2022 включно.

Матеріали справи містять довідку ГУ НП в Київській області від 10.11.2021 №643, відповідно до якої, відповідачем повідомлено суд, що посадовий оклад позивача становить 2800 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції становить 65 %, що дорівнює 4212 грн., надбавка за стаж становить 35 % розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, що дорівнює 1680 грн., оклад за спеціальним званням майор поліції становить 2000 грн.

Таким чином, заробітна плата позивача за два останніх місяці роботи на посаді начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київський області (липень 2021 року серпень 2021 року) становить 21384,00 грн., а середньоденна заробітна плата позивача становить 486,00 грн.

Кількість робочих днів складає: вересень 2021 року 1 день; жовтень 2021 року 22 днів; листопад 2021 року 22 днів; грудень 2021 року 23 днів; січень 2022 року 10 днів.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 29.09.2021 (перший робочий день після звільнення позивача) по 14.01.2022 (останній робочий день позивача на службі в поліції) складає 78 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 37908 грн. (486,00 грн. х 78 робочих днів). При цьому з вказаної суми відповідачем має бути відраховано податки та обов`язкові платежі.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позаяк з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення позивача до дня винесення судом рішення про поновлення позивача на службі в розмірі 37908,00 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот вісім грн 00 копійок), з якої підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. При цьому, сума

стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць становить 10206,00 грн. (486,00 грн. (середньоденна заробітна плата) х 21 р.д. (середньоарифметична кількість робочих днів у місяці)).

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до Узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди розглядається в адміністративному судочинстві, якщо вона була заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вона заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 цієї постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачем надано свідоцтво про хворобу №1257/Зв від 28.12.2021, яким підтверджується, що захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в поліції, що, згідно з Переліком захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції, та копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого 403/01907 щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 17.09.2021 по 27.09.2021 з анамнезом: скарги на загальну слабкість, головну біль, порушення сну.

На переконання суду, позивачем не обґрунтовано належним чином достатніми доказами заявлену до стягнення суму моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Суд зауважує, що у вказаних медичних документах відсутнє пряме посилання на те, що хворобливий стан у позивача спричинено подіями, які сталися після 15.09.2021 (день проведення перевірки ІТТ №9).

Водночас, оскільки визначення суми моральної шкоди є оціночним поняття, суд враховує, що вказані вище медичні документи складені в період подій, що досліджувалися у справі, та висновком у свідоцтві про хворобу №1257/Зв від 28.12.2021 позивача визнано не придатним до служби внаслідок проходження служби в поліції, суд вважає за необхідне присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 3000,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, суд зазначає наступне.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позову у сумі 3010,00 грн.

З огляду на те, що судом задоволено позовну вимогу, яка стосується протиправності наказу про звільнення з позивача з посади, в той час, як інші позовні вимоги є фактично похідними, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача сплаченої ним суми судового збору за рахунок відповідача в повному обсязі.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області судові витрати на правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн., разом з тим, докази таких витрат ні позивачем, ні представником позивача адвокатом Ковалем О.П. суду не подані.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2021 №428 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ №9 ГУ НП в Київській області» про звільнення з посади начальника ІТТ №9 Головного управління Національної поліції в Київській області майора поліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 , майора поліції, на посаді начальника ІТТ №9 (м. Тараща) Головного управління Національної поліції в Київській області з 29.09.2021 по 14.01.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2021 року по 14 січня 2022 року в сумі 37908,00 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот вісім грн. 00 коп.), з якої відрахувати обов`язкові податки та збори.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , майора поліції, на посаді начальника ІТТ №9 (м. Тараща) Головного управління Національної поліції в Київській області з 29.09.2021 по 14.01.2022.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10206,00 грн. (десять тисяч двісті шість грн. 00 копійок), з якої відрахувати обов`язкові податки та збори.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати за сплату судового збору у сумі 3010, 00 грн. (три тисячі десять грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.