Справа № 712/2844/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/2844/23 Суддя (судді) першої інстанції: Пироженко С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

24.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області, яким просить скасувати постанову інспектора ВБДР Управління Патрульної Поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Холоднова М.А. серії ДОП18 № 715778 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ним не було порушено правил дорожнього руху, тому вважає, що постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2023 р. позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Наголошує, що належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена оскаржувана постанова.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою інспектора ВБДР Управління Патрульної Поліції в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Холодновим М.А. серії ДОП18 № 715778 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.03.2023 року на позивача накладено адміністративне стягнення у розмірі 680 гривень за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що ОСОБА_1 15.03.2023 року об 11 год. 45 хв. в м. Черкаси по вул. Менделєєва б. 1 керував транспортним засобом, автобусом по маршруту № 6 вул. Дорошенка-Обласна лікарня, під час перевірки було встановлено, що в салоні автобуса по факту знаходилося 23 (двадцять три) сидіння, а згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 має бути 21 (двадцять одне) сидіння, два додаткові сидіння встановлені шляхом переобладнання, чим порушив п.п. 31.30 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП України, передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

З оспорюваної позивачем постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував переобладненим ТЗ шляхом встановлення двох додаткових сидінь, чим порушив п.п. 31.30 ПДР України, та чим вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що факту вчинення позивачем оспорюваного адміністративного правопорушення судом не встановлено, докази, які б підтверджували вчинення позивачем оспорюваного адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на правові норми ст. 251 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.п. 31.3. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі обладнання без дозволу Державтоінспекції спеціальними звуковими та світловими сигналами.

Відповідно до диспозиції статті 188-28 КУпАП адміністративним правопорушенням є невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у невиконанні законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху (формальний склад).

Диспозиція даної правової норми передбачає, що адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, наступає у особи, до кола посадових обов`язків якої відноситься дотримання відповідних правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, і яка не виконала у встановлений строк вимогу (припис) посадової особи уповноважених підрозділів Національної поліції про усунення цих порушень.

Відповідно до сертифіката відповідності Серії ДЖ 856838 на автобус Богдан модель А 09202, автобуси міські малі А092, А09202 виготовляються серійно згідно з ТУ У 34.1-3-2003 (технічні характеристики автобусів). В додатку до сертифікату №1 зазначено, що кількість пасажирських місць для сидіння -21, загальна кількість разом із стоячими пасажирами - 43, кількість місць для обслуговуючого персоналу з водієм -2.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автобус Богдан А-09202 д.н.з. НОМЕР_2 зареєстровано в МРВ ДАІ при ВДАІ УМВС України в Черкаській області 11.04.2007.

Таким чином, автобус Богдан А09202 д.н.з. НОМЕР_2 відповідає технічним характеристикам, що вказані в додатку № 1 до сертифікату відповідності.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з наданих доказів відповідачем відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеофіксацію, чи будь-які інші докази.

Аналізуючи правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, то посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання на конкретні докази повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. У разі наявності доказів у вигляді фото чи відео фіксації, постанова повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Однак, відповідачем на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого 2 статті 122 КпАП України, жодного доказу не надано.

Як доказ скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КПАП, відповідачем надано відеозапис з місця події, з якого лише зі слів інспектора вбачається, що у автобусі наявні 23 місця замість 21 відповідно до технічного паспорту, проте зауважень щодо місць для обслуговуючого персоналу з водієм не зазначено.

Беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано доказів, які прямо вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КПАП, та факт даного порушення позивачем не встановлений беззаперечними доказами, тому відсутні підстави стверджувати про вчинення позивачем правопорушення поза обґрунтованими сумнівами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідач не навів жодного доказу правомірності прийнятої ним постанови, тому позов підлягає задоволенню, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності - скасуванню, а провадження в справі - закриттю.

Щодо доводів відповідача, що належним відповідачем у даній справі - є Департамент патрульної поліції, колегія суддів вважає в даному випадку недоречним, оскільки безпосередньо спірну постанову було складено інспектором Управління патрульної поліції в Черкаській області, саме управління підконтрольне та підзвітне Департаменту патрульної поліції, при цьому відзив до позову та клопотання у справі подавалися представником за довіреністю, виданою безпосередньо Департаментом патрульної поліції.

Отже, Департамент патрульної поліції знав про розгляд даної справи та про наявність спірної постанови, при цьому не у відзиві, ні будь-яким окремим клопотанням про свою участь не заявив.

Разом з тим, Управлінням патрульної поліції в Черкаській області у суді першої інстанції не заперечувався факт визнання його відповідачем у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на протиправність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відсутні.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності спірної постанови та необхідності її скасування.

Судом першої інстанції при задоволенні таких позовних вимог повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2023 р. - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

В.В. Файдюк