Справа № 380/7282/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року

справа №380/7282/23

провадження № П/380/7344/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не припинення (не розірвання) з ОСОБА_1 , контракту про проходження військової служби на підставі пп. г п. З ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно поданого рапорту від 01 березня 2023 року - у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби з ОСОБА_1 , на підставі пп. г п. З ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно поданого рапорту від 01 березня 2023 року - у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з 12.07.2019 прийнятий на військову службу за контрактом до Державної прикордонної служби України. Станом на сьогодні позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 01.03.2023 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - як військовослужбовець, який самостійно виховує дитину віком до 18 років. Однак відповідач відмовив у звільненні з військової служби позивача на підставі того, що документи, додані до рапорту, не підтверджують факт виховання позивачем дитини до 18 років самостійно. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою від 11 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 26.05.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вивчивши подані позивачем документи для підтвердження підстав до звільнення, а саме копії рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі №721/736/21-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та від 05.11.2016 у справі №721/885/16-ц, про визначення місця проживання дитини із батьком, не доводить факт відсутності участі матері у вихованні дитини та відповідно не підтверджує факт самостійного виховання дитини віком до 18 років.

Ухвалою від 09.06.2023 суд витребував у відповідача належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 від 01.03.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» разом з усіма документами, які були додані до нього.

Витребувані матеріали надійшли до суду 27.06.2023.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

19.04.2011 ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 31 травня 2013 року.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти: син ОСОБА_3 2013 р.н. та дочка ОСОБА_4 , 2015 р.н.

Рішенням Путильського районного суду від 31.08.2016 у справі №721/736/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Путильського районного суду від 05.11.2016 у справі №721/885/16-ц визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_5 №123-РС від 20.12.2016 позивача було звільнено у запас за п. г ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

12.07.2019 позивач був прийнятий на військову службу до Державної прикордонної служби України за контрактом.

Згідно з наказом Начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України Про особовий склад №15-ОС від 18.01.2022 позивача було призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії механіка-водія 3 відділення інспекторів прикордонної служби 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ).

Згідно з наказом Начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України Про особовий склад №780-ОС від 11.11.2022 було продовжено термін дії контракту з позивачем понад встановлені строки до оголошення демобілізації.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 26 лютого 2023 року про звільнення з військової служби за пп. г п. З ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. До рапорту були додані копії рішень Путильського районного суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі №721/736/16-ц та від 05.11.2016 у справі №721/885/16-ц, свідоцтво про народження сина ОСОБА_5 а також довідка виконавчого комітету Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №11-13/173 від 12.09.2022, виданої ОСОБА_1 про те, що на його утриманні знаходиться один неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом №6 від 07.03.2023 щодо розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Листом №12-4713-23-Вих відповідач повідомив представника позивача, що рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 01.03.2023 за №44/16570/23-Вн, щодо звільнення з військової служби за пп. г п. З ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу розглянуто на засіданні атестаційної комісії прикордонного загону з метою вивчення поданих документів та підстав щодо звільнення. Зазначено, що відповідно до частини 2 статті 141 Глави 13 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Подані старшим солдатом ОСОБА_6 документи для підтвердження підстав для звільнення, а саме копії рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі №721/736/16-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та від 05.11.2016 у справі №721/885, про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та не підтверджують факт самостійного виховання ним дитини віком до 18 років.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Позивач надав до суду як докази самостійного виховання ним сина копію довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №11-13/372, у якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; характеристику учня 4 класу Плосківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Селятинської сільської ради ОСОБА_5 , з якої випливає, що на навчання сина приводив батько, оскільки він є опікуном дитини. Комунікація щодо дитини відбувається переважно із батьком, оскільки мати не бере активної участі у вихованні дитини.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України від 03.04.2003 № 661-IV Про державну прикордонну службу України (далі Закон №661-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №661-IV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Згідно із статтею 6 Закону №661-IV, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Відповідно до статті 10 Закону №661-IV, органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.

Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, охорона та захист пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану прикордонні загони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України.

До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю, відділення інспекторів прикордонної служби та інші підрозділи.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із статтею 1 Закону України Про оборону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023) з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач був прийнятий на службу до Державної прикордонної служби України за контрактом з 12.07.2019. У зв`язку з оголошенням на території України загальної мобілізації термін дії контракту був продовжений понад встановлені строки до оголошення демобілізації.

Судом також встановлено що позивач подав 01.03.2023 рапорт до Начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - як військовослужбовець, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначає Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (Далі Положення №1115).

Відповідно до п. 37 Положення №1115, за наявності передбачених законодавством підстав військовослужбовець має право достроково припинити (розірвати) контракт, звернувшись з письмовим рапортом щодо цього в порядку підпорядкування до посадової особи, уповноваженої приймати рішення про його звільнення з військової служби. Цей рапорт з необхідними для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця, який з документами у двотижневий строк подається кадровим підрозділом уповноваженій на прийняття такого рішення посадовій особі.

Дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи військовослужбовця та його виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється у місячний строк з моменту подання ним відповідного рапорту.

Позивач зазначає у позовній заяві, що разом із рапортом про звільнення з військової служби ним було подано наступні документи: копії рішень Путильського районного суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі №721/736/16-ц та від 05.11.2016 у справі №721/885/16-ц, копію довідки виконавчого комітету Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №11-13/173 від 12.09.2022, виданої ОСОБА_1 про те, що на його утриманні знаходиться один неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №11-13/372, у якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; характеристику учня 4 класу Плосківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Селятинської сільської ради ОСОБА_5 , з якої випливає, що на навчання сина приводив батько, оскільки він є опікуном дитини. Комунікація щодо дитини відбувається переважно із батьком, оскільки мати не бере активної участі у вихованні дитини.

Однак суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що усі вищенаведені документи дійсно були направлені відповідачу.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється статтею 157 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, визначає, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як передбачено статтею 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

У постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що правовий статус поняття одинокого батька не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття одинокої матері, тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу одинока матір, одинокий батько, необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати, що виховує дитину без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою. Саме по собі розірвання шлюбу та реєстрація місця проживання матері окремо від дитини не передбачає, що дитина виховується без матері.

На основі усього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів того, що він виховує свого сина самостійно, без участі матері у житті дитини, ні під час подання рапорту до відповідача про звільнення з військової служби, ні під час подання позовної заяви до суду. Тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

При цьому, суд також враховує, що рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 прийняті у 2016 році, а позивач був прийнятий на військову службу до Державної прикордонної служби України за контрактом 12.07.2019, тобто після визначення місця проживання сина і такі сімейні обставини жодним чином не впливали на перебування позивача на військовій службі протягом останніх 4 років.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби та розірвання контракту за пп. г п. З ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який самостійно виховує дітей віком до 18 років, з наданням нових документів на підтвердження самостійного виховання дітей віком до 18 років.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Оскільки позовні вимоги не задовольняються, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.