Справа № 520/25860/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р. Справа № 520/25860/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2022, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.07.22 по справі № 520/25860/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України , Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач 1, ГУ ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України), Державної податкової служби України ( далі - відповідач 2, ДПС України), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України від 27.10.2021 року № 9515/Б/99-00-06-01-04-09 про результати розгляду скарги;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2034 від 01.03.2021 року ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2034 від 01.03.2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2034 від 01.03.2021 року про сплату ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у розмірі 71,72 грн за 2020 податковий рік.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2034 від 01.03.2021 року про сплату ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у розмірі 587,14 грн за 2020 податковий рік.

У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду. ГУ ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,30 м2 (право власності з 14.03.2007, частка у власності 1/6) та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,90 м2 перебувають у власності позивача, тому на нього поширюються приписи законодавства щодо оподаткування зазначеного нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки. При формуванні податкових повідомлень-рішень контролюючим органом застосовано ставку податку відповідно до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (із змінами та доповненнями), яка становить 1 % для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб. Проте, судом першої інстанції, всупереч нормам ПК України, застосовано положення рішення Харківської міської ради, яким ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 м2, що знаходяться у власності фізичних осіб на 2017 рік та наступні роки встановлено у розмірі 0 відсотків. Зазначає, що ПК України не передбачено зміни розміру зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості, визначеної пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України. Також посилався на положення пп. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

ДПС України правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу на праві приватної власності належить:

- 1/6 частки власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,30 м2 (право власності з 14.03.2007);

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,90 м2 .

Головним управління ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 0-2034 від 01.03.2021 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у розмірі 71,72 грн за 2020 податковий рік;

- № 0-2034 від 01.03.2021 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у розмірі 587,14 грн за 2020 податковий рік.

Позивач не погодився із податковими повідомленнями-рішеннями № 0-2034 від 01.03.2021 року та № 0-2034 від 01.03.2021 року та надіслав до Державної Податкової служби України скаргу від 07.10.2021 року (вх. ДПС № Б/2975/ЕЗ від 07.10.2021).

Рішенням Державної податкової служби України від 27.10.2021 року № 9515/Б/99-00-06-01-04-09 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення № 0-2034 від 01.03.2021 року та № 0-2034 від 01.03.2021 року залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що порушують його права звернувся із цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт житлової нерухомості є неправомірним, а тому прийняті податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

По суті, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач фактично оскаржує рішення суду першої інстанції саме в частині задоволених позовних вимог, тому відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності позивача перебуває нерухомість, а саме:

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,30 м2 (право власності з 14.03.2007, частка у власності 1/6);

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,90 м2 .

Загальна площа складає 73,95 м2 .

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п. п. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, як власник житлової нерухомості загальною площею 73,95 кв.м., не має зобов`язань щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки ставка податку для належної позивачу на праві власності об`єкта житлової нерухомості, становить 0 відсотків.

Колегія суддів вважає необгунтованими доводи відповідача 1 про неможливість застосування нульової ставки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, оскільки вказану ставку всупереч вимогам ПК України встановлено рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, так як вказане рішення є чинним, не скасовано у встановленому законом порядку, а тому підлягає застосуванню.

Крім того, пільга у вигляді нульової ставки податку встановлена Харківською міською радою з дотриманням вимог п. 30.2 ст.30, пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, оскільки така пільга надана з урахуванням особливостей об`єкту оподаткування та виходячи з майнового стану платників фізичних осіб, а саме, виходячи з площі наявного у платників податку об`єктів нерухомого майна.

Також, колегія суддів зазначає, що податкова пільга, визначена п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України та податкова пільга, встановлена Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, є різними за своєю природою, а тому підлягають застосуванню послідовно.

Пільга, визначена п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору для квартири на 60 кв. м.

Так, загальна площа квартир, по якій відповідачем здійснено нарахування податку, складає 73,95 кв.м.

Таким чином, база оподаткування у випадку позивача, з урахуванням зменшення бази оподаткування, визначеної п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, складає 13,95 кв.м.

Пільга, встановлена Рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, для фізичних осіб встановлює зменшену ставку оподаткування - 0 % для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м, що перебувають у власності зазначених осіб.

Таким чином, до бази оподаткування, визначеної з урахуванням пільги, передбаченої п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, застосовується ставка податку 0 %, якщо така база не перевищує 85 кв. м.

Посилання відповідача на положення пп. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПК України, згідно з яким не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені відповідно до закону та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 не встановлювалися індивідуальні пільгові ставки податку для окремих фізичних осіб, та такі особи в індивідуальному порядку від сплати податку не звільнялись.

З огляду на вищевикладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено підстав для застосування при винесенні спірних податкових повідомленнь-рішеннь ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки 1%, а тому спірні податкові повідомлення-рішення винесено безпідставно та необґрунтовано, з огляду на що підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 по справі № 520/25860/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова