Справа № 140/4268/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4268/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія Міноборони України, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення викладеного в п. 4 витягу з протоколу засідання комісії Міноборони України від 22.12.2022 №307; зобов`язання провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі та порядку передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.04.1985 по 05.05.1987 позивач проходив військову службу зі званням старшого лейтенанта, що підтверджується довідкою №116 від 01.08.2022 виданою Луцьким об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

З архівної довідки, виданої федеральним державним казенним підприємством «Центральний архів Міністерства оборони російської федерації» №3/1893 від 20.03.2014 вбачається, що він проходив військову службу у військовій частині яка знаходилася в складі діючої 40-ої армії на посаді водія КАМАЗ 5320, зі званням рядовий, яка в період з 25.02.1981 до 17.01.1989 приймала участь в бойових діях на території Республіки Авганістан. В наказі командира в/ч п.п. 71184 зазначено: під час руху колони Кабул-Баграм н.п. Чунгар, ОСОБА_1 отримав мінно-підривне поранення контузію головного мозку середньо-тяжкої степені з стійким гіпертиційним синдромом, неврологічним синдромом, черепною мозговою травмою, забиті рани голови.

У витязі з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №348 від 25.04.2016 зазначено, що наявні у нього захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

27.04.2016 органами МСЕК позивача було визнано особою з інвалідністю ІІІ групи - поранення, контузія, пов`язана з виконанням з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №245940.

18.04.2019 позивача було визнано особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №768995.

З 25.02.2022 позивач перебуває на військовій службі у Луцькому об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується довідкою №3410 від 25.02.2022.

01.08.2022 позивач (через Волинський ОТЦК та СП) звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

22.12.2022 комісія Міноборони України прийняла рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №307.

Підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стало те, що інвалідність встановлена позивачу понад тримісячний термін після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Крім того, не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачений пунктом 11 Порядку. Витяг Військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України від 25.04.2016 №348, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення. Оскільки він звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги 01.08.2022, а інвалідність йому встановлена 27.04.2016, то він не має права на призначення одноразової допомоги.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та вказує, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності. Окрім того, вважає, що подані ним на розгляд Комісії Міноборони України документи повністю підтверджують причини та обставини отриманого ним поранення.

Звертає увагу, що Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

З огляду на відсутність вказівки про якийсь конкретний документ, який свідчить про причини та обставини поранення, то в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження у даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.37).

Ухвалою суду від 27.04.2023 залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.44)

У відзиві на позовну заяву від 28.04.2023 №500 представник відповідача позовних вимог не визнав посилаючись на те, що Комісія Міонборони України, відмовляючи у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , діяла правомірно.

Зазначив, що відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Водночас у ч.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Враховуючи те, що з моменту встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи (27.04.2016) чи ІІ групи (18.04.2019) до подання позивачем заяви на призначення і виплату одноразової грошової допомоги (01.08.2022) минув трирічний термін з дня настання події, з якою Закон №2011-ХІІ пов`язує виникнення права на одноразову грошову допомогу, то позивач пропустив термін на реалізацію свого права (втратив його).

Окрім того зазначив, що як вбачається з витягу з протоколу №307 від 22.12.2022, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 05.05.1987. Оскільки інвалідність встановлено понад трьохмісячний термін (27.04.2016) після звільнення з військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача відсутнє.

Вказав також на те, що обов`язковим для заявника при поданні документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, відповідно до п. 11 Порядку № 975 є подання ним копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, яка позивачем не була надана. Зазначив, що висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів передбачених пунктами 21.7 та 21.8 положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, які позивач не подав на розгляд комісії.

Зазначив, що зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - Волинський ОТЦК та СП пояснень у справі не надав.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 у період 13.04.1985 по 05.05.1987 проходив військову службу зі званням старшого лейтенанта, що підтверджується довідкою №116 від 01.08.2022 виданою Луцьким об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (а.с.7).

З архівної довідки виданої федеральним державним казенним підприємством «Центральний архів Міністерства оборони російської федерації» №3/1893 від 20.03.2014 вбачається, що позивач проходив військову службу у військовій частині яка знаходилася в складі діючої 40-ої армії на посаді водія КАМАЗ 5320, зі званням рядовий, яка в період з 25.02.1981 до 17.01.1989 приймала участь в бойових діях на території Республіки Авганістан. У наказі командира в/ч п.п. 71184 зазначено: під час руху колони Кабул-Баграм н.п. Чунгар, ОСОБА_1 отримав мінно-підривне поранення контузію головного мозку середньо-тяжкої степені з стійким гіпертиційним синдромом, неврологічним синдромом, черепною мозговою травмою, забиті рани голови (а.с.8).

У витязі з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленні причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №348 від 25.04.2016 зазначено, що наявні у ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.9).

27.04.2016 органами МСЕК позивача було визнано особою з інвалідністю ІІІ групи - поранення, контузія, пов`язана з виконанням з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №245940 (а.с. 10).

18.04.2019 позивача було визнано особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №768995 (а.с.12).

З 25.02.2022 позивач перебуває на військовій службі у Луцькому об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується довідкою №3410 від 25.02.2022 (а.с. 14).

З позовної заяви вбачається, що 01.08.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України (через Волинський ОТЦК та СП) із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

22.12.2022 Комісія Міноборони України прийняла рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №307.

Як вбачається з пункту 4 витягу протоколу №307 від 22.12.2022 засідання Комісії Міноборони документи позивача розглянуто та відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з наступних підстав:

- інвалідність у позивача, як особи, який проходив строкову службу, встановлена пізніше трьох місяців після звільнення зі служби;

- позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва) відповідно до п 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 12 2013 року № 975;

- висновок про причинний зв`язок травми поранення, контузії складається на підставі документів передбачених пунктами 21.7 та 218 положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, які позивач не подав не розгляд комісії;

- позивачем пропущено 3-річний строк звернення стосовно виплати одноразової грошової допомоги згідно з п. 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Вважаючи рішення відповідача оформлене протоколом від 22.12.2022 №307 протиправним, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

Згідно з частинами шостою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975)

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 27.04.2016 встановлено інвалідність ІІІ групи, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби, а 18.04.2019 встановлено інвалідність ІІ групи, позивач (через Волинський ОТЦК та СП) звернувся до відповідача з заявою від 01.08.2022 про отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

З вищевикладеного слідує, що оскільки, первинно позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи 27.04.2017, право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача саме з 27.04.2017, а подальшому з 18.04.2019 (з дати зміни групи інвалідності).

Частиною восьмою статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача 27.04.2017, то він протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права, повинен був звернутись до уповноваженого органу та реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги 01.08.2022, тобто з пропуском трирічного строку, передбаченого ч.8 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Суд касаційної інстанції у справі № 810/2517/18 звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 у справі №760/18315/16-а, в яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права.

Також постановою від 15.02.2022 у справі № 580/3295/20 Верховним Судом зроблені наступні висновки: «Призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично. Окрім виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.

Таким чином, законодавцем установлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги».

Аналогічні правові висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 140/3335/19, від 13.05.2020 у справі №810/2517/18.

Суд звертає увагу на те, що позивачем ОСОБА_1 у даній справі не надано жодних доказів того, що він об`єктивно не мав можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у визначений Законом строк через непереборні обставини, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, а також вживав всіх необхідних заходів для цього.

Щодо настання інвалідності у позивача, як особи, яка проходила строкову службу, пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.3 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

3) військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі:

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення Інвалідності III групи.

Також, як уже зазначалось судом, згідно з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Таким чином, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Оскільки позивачу інвалідність встановлена 27.04.2016, тобто понад 3-місячний термін з дня звільнення з військової служби (05.05.1987), то суд погоджується з доводами представника відповідача, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, від 31.01.2019 у справі М 678/370/17, від 26.06.2019 у справі № 641/8966/16-а, від 04.03.2020 у справі № 756/1003/16-а, від 30.07.2020 у справі №806/2653/18, від 11.03.2021 у справі №813/1488/18, від 04.05.2022 року у справі №140/133/19.

Щодо неподання позивачем довідки про обставини травми (поранення, контузії) суд зазначає наступне.

Обов`язковим для заявника при поданні документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, відповідно до п. 11 Порядку № 975 є подання ним копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, яка позивачем не була надана.

Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово- лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення №402).

З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 надав на розгляд Комісії Міноборони України документи, якими підтверджуються обставини отриманої травми (поранення, контузії), зокрема це архівна довідка видана федеральним державним казенним підприємством «Центральний архів Міністерства оборони російської федерації» №3/1893 від 20.03.2014 та витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленні причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №348 від 25.04.2016 (а.с.8, 9).

Однак, суд не надає правову оцінку вищевказаним документам, оскільки, як було вищевикладено, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність рішення комісії Міноборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення від 22.12.2022 №307 відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядком №975, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ).

Суддя Т.М. Димарчук