Справа № 120/6120/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

28 червня 2023 р. Справа № 120/6120/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського прикордонного загону імені героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського прикордонного загону імені героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

12.06.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Окрім того 12.06.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання (заява) про залишення позовної заяви без розгляду. Така заява обґрунтовується тим, що про наявність порушень в частині невиплати належних коштів індексації грошового забезпечення позивач був обізнаний ще у 2021 році, однак до моменту звернення до суду позивач жодних активних дій по поновленню порушених прав не вживав, що на думку відповідача свідчить про порушення строків звернення до суду з даним позовом. Також відповідач наголошує, що 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено зміни до діючого законодавства про працю, зокрема до ст. 233 КЗпП України, в силу приписів якої у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільнені встановлюється тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, на думку відповідача, позивач звернувся до суду із пропущенням строку звернення до суду установленого ст. 233 КЗпП України, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Також 12.06.2023 представником відповідача до суду подано чергове клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Мотивуючи таке клопотання представник відповідача зазначає, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 02.03.2018 №65-ос, старшого сержанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку з вибуттям у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління України, для подальшого проходження військової служби, з 04.03.2018. Надалі, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 10.04.2019 №107-ос, наявним в матеріалах справи, старшину ОСОБА_2 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення, який прибув з НОМЕР_3 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, з 10.04.2019. У подальшому, як зазначає відповідач, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 19.11.2019 №389-ос, наявним в матеріалах справи, старшину ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку з вибуттям у розпорядження начальника Окремого контрольно пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України, для подальшого проходження військової служби, з 19.11.2019.

Представник відповідача зауважує, що позивач не звільнявся з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в листопаді 2019 року, а перевівся для подальшого проходження служби в частину - Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України, з якої, в подальшому, він був звільнений 23.10.2021 в запас Збройних Сил України та яка мала проводити остаточний розрахунок перед звільненням по всім видам забезпечення, в тому числі і по виплаті індексації за весь період проходження служби в Державній прикордонній службі України.

Таким чином відповідач вважає, що обов`язок щодо перерахунку та виплати відповідних сум, які оспорюються у даній справі, був у Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», а не у НОМЕР_2 прикордонного загону. У зв`язку із цим відповідач просить суд здійснити заміну первісного відповідача - військову частину НОМЕР_1 на належного відповідача - Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» (військова частина НОМЕР_4 ).

Розглянувши в письмовому провадженні подані відповідачем клопотання суд виходить із наступного.

Щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати та інших пов`язаних з нею компенсаційних виплат не був обмежений будь-якими строками.

Втім, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавства про працю.

Серед іншого вказаним законом частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави ХІХ Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою від 25.04.2023 № 383 Кабінет Міністрів України продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року.

Так суд зазначає, що позовна заява подана до Вінницького окружного адміністративного суду 09.05.2023, тобто в період дії карантину.

Отже, з урахуванням викладеного відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строк звернення до суду, установлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Більше того суд враховує, що спірні у цій справі правовідносини, які пов`язані із виплатою позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виникли у період часу (до 19.07.2022), коли норми законодавства не обмежували працівника будь-яким строком у справах щодо стягнення невиплаченого заробітку. А тому в будь-якому разі строк звернення позивача з позовом до суду не може вважатися пропущеним.

Таким чином клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача про його заміну іншою особою.

Пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частин 3 - 5 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Так, предметом судового оскарження у межах заявлених позовних вимог є дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Натомість, на переконання суду, критерієм для визначення належності відповідача у даній справі є, власне, спрямованість змісту заявлених позовних вимог, а також встановлення факту перебування позивача ОСОБА_1 у списках особового складу відповідної військової частини та проходження ним там військової служби.

Так, із наданої відповідачем довідки від 29.05.2023 №361, судом встановлено, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби зокрема у період з 25.10.2014 по 03.03.2018.

Поряд із тим, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 02.03.2018 №65-ос, старшого сержанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку з вибуттям у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління України, для подальшого проходження військової служби, з 04.03.2018.

Тобто, під час проходження позивачем військової служби у період з 25.10.2014 по 03.03.2018, позивач перебував на матеріальному та фінансовому забезпеченні у НОМЕР_2 прикордонному загоні Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ). Вказані обставини не заперечуються і самим відповідачем.

В контексті наведеного, суд враховує положення пункту 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.05.2008 № 425 (далі по тексту - Інструкція № 425) (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), якими встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби. При цьому, в цьому ж пункті визначений вичерпний перелік умов, коли грошове забезпечення військовослужбовця виплачується не за місце служби (п.п. "а" - "г" Інструкція № 425).

Відповідно до п. 1.7 Розділу І Інструкції № 425 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Крім того, згідно п. 3 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі по тексту - Інструкція № 558) (чинної на даний час) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Так, аналіз наведених норм свідчить про те, що за період проходження позивачем військової служби саме в 2014-2018 роках у військовій частині НОМЕР_1 його грошове забезпечення мало здійснюватися саме даною особою.

При цьому суд наголошує, що немає значення чи позивач буз звільнений з військової служби чи переведений на інше місце служби, оскільки на момент виключення його зі списків військової частини НОМЕР_1 у 2018 році, остання мала здійснити виплату всіх належних сум грошового забезпечення.

Відтак, враховуючи, що позивач під час проходження ним військової служби у спірний період (з 01.01.2016 по 28.02.2018) перебував на матеріальному та фінансовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , а тому обов`язок щодо перерахунку та виплати відповідних сум, які оспорюються у даній справі (з 01.01.2016 по 28.02.2018), був покладений не інакше як на військову частину НОМЕР_1 . Тобто, суд вважає, що війська частина НОМЕР_1 в даному випадку є належним відповідачем у даній справі, а тому підстав для її заміни іншою особою не має.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі.

Керуючись ст.ст. 48, 122, 240, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про заміну неналежного відповідача у справі.

Відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович