Справа № 600/3214/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3214/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Сили територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог (військова частина НОМЕР_3 ), про визнання протиправною відмови та зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військової частина НОМЕР_2 ), третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_3 , в якому просить (з урахуванням заяви в новій редакції):

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 , у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітніх дітей до військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що є батьком двох неповнолітніх дітей, який останній виховує самостійно, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вважає протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту про звільнення його з військової служби, оскільки у випадку останнього існують обставини, передбачені п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову служби", норми якої поширюються на позивача.

Крім того, звертав увагу суду на те, що право позивача на звільнення у зв`язку із здійсненням виховання дітей до 18 років кореспондується із обов`язком військової частини НОМЕР_1 розглянути у встановленому порядку рапорт позивача та направити його військовій частині НОМЕР_2 , яка в свою чергу зобов`язана звільнити останнього із військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

2. Відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ), подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Зазначив, що зазначена підстава для звільнення з військової служби, як батька дітей який самостійно виховує дитину до 18 років, може застосовуватись, якщо мати дітей померла, визнана судом безвісно відсутньою, оголошена судом померлою, або позбавлена батьківських прав. В даному випадку, за відсутності перелічених вище документів, мати зобов`язана приймати участь у вихованні та утриманні дітей.

Окрім іншого, зверталась увагу суду на те, що командир військової частини НОМЕР_1 не має права видавати наказ на звільнення військовослужбовця у званні капітан, при цьому посилався на вимоги пункту 255 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

2. Відповідач (Військова частина НОМЕР_2 ) подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджено судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відтак вважає, що проживання батьків дитини окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним з них, не впливає на обсяг прав та обов`язків щодо виховання дитини, а тому на думку останнього відсутні підставі для звільнення позивача з військової служби за зазначених обставин.

3. Третя особа письмових пояснень до суду не надала.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, за наявними матеріалами.

2. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , про розгляд справи в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у Збройних Силах України, з 26 лютого 2022 р. в складі Військової частини НОМЕР_4 , з 13 березня 2023 року по теперішній час - в складі військової частини НОМЕР_3 , призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 .

2. 15.02.2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в справі № 722/308/23 прийняв рішення, яким задовольнив спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

Зокрема, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 15.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за №2114.

Встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зазначеним рішенням встановлено, що 15.11.2011 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №2114.

Під час шлюбу у заявників народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Суд також в даному рішенні констатував, що сторони з 2019 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, ОСОБА_2 проживає з іншим чоловіком, фактично створивши нову сім`ю, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін.

Окрім цього, в межах вказаної справи судом також констатовано, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітніх дітей, які проживають та перебувають на утриманні батька, оскільки згідно договору, укладеного 18.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Макєєвою Н.В., сторони визначили з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що малолітні діти з 2021 року повністю перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються витягами з реєстру територіальної громади про місце реєстрації дітей, актом від 18.01.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, довідкою класного керівника ЗОШ №25 від 19.01.2023 року, довідкою сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги РОША» від 18.01.2023 року та визнані в даному рішенні суду сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

3. 22 березня 2023 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 про звільнення його з військової частини на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей з метою забезпечення належного догляду за ними. До рапорту було додано нотаріально посвідчені копії документів, зокрема: нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку N452569-1 від 22.05.2023 р.

4. Судом також встановлено, що зазначений вище рапорт був погоджений командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною відміткою на рапорті.

5. 05 квітня 2023 року рапорт з додатками та клопотанням про звільнення направлено до військової частини НОМЕР_1 та до вищого командування Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для прийняття відповідного рішення.

6. 15 травня 2023 року представник позивача направив рапорт, підписаний позивачем до вищого командування - військової частини НОМЕР_2 . До рапорту було долучено нотаріально посвідчені копії документів, зокрема: нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку № 452569-1 від 22.03.2023 р.

7. З метою отримання точної інформації щодо стану розгляду рапорту та прийнятого рішення, представником позивача направлено адвокатські запити на ім`я командирів військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

8. 16.05.2023 року листом командира військової частини НОМЕР_11 нт повідомлено про те, що за результатами розгляду рапорту та наданих до нього документів - відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.

9. 16.06.2023 року представником позивача в інтересах позивача повторно направлено до військової частини НОМЕР_2 аналогічний пакет документів, а саме: рапорт складений та підписаний ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітніх дітей, нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку №452569-1 від 22.03.2023 р.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ

1. Предметом розгляду даної справи є - незгода позивача з діями/бездіяльністю відповідачів в частині відмови останньому в звільненні з військової служби за наявності обставин передбачених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову служби" .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

2. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

3. Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

4.У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому (в т.ч. і наданий час) продовжено.

5. Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

6. За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

7. Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

8. Судом встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації. При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, та матеріалами справи підтверджено, що останнім подавався рапорт з наведеним переліком документів, які підтверджують підстави звільнення з військової служби. Зокрема, позивач рапортом клопотав про його звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

9. У випадку позивача, звільнення з військової служби унормовано вимогами статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

10. Як зазначалось вище, позивач подавши рапорт про звільнення з військової служби, надав також копію свідоцтва про народження дітей, та копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 року по справі № 722/308/23, відповідно до якого розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , а також встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з тим, 16.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 надано позивачеві лист-відповідь за №1504/1189, згідно якої відмовлено в задоволенні рапорту та зазначено, що відсутні підстави для звільнення останнього з військової служби, як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.

Суд звертає увагу на те, що саме рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 року по справі № 722/308/23, встановлено факт самостійного виховання та утримання позивачем малолітніх дітей.

З наведеного вище слідує, що позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації та самостійно виховує дітей віком до 18 років (самостійно здійснює догляд та виховання), при цьому не бажає продовжувати військову службу, що констатується останнім згідно поданого рапорту.

11. На думку суду, наведені обставини очевидно свідчать про те, що позивач підлягає звільненню з військової служби на підставі п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, відмова у звільненні із військової служби є протиправною, оскільки заявник відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом.

12. Водночас, суд відхиляє аргументи відповідачів про те, що факт відсутності участі матері у вихованні дитини може бути підтверджено судом виключно в разі вирішення питання, щодо позбавлення особи батьківських прав, смерті, тощо, оскільки законодавець не визначив конкретний перелік документів, який підтверджує факт самостійного виховання дитини (дітей), такими документами можуть бути як рішення суду про позбавлення батьківський прав, так і рішення про встановлення факту самостійного виховання дітей.

13. Щодо позовної вимоги, в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 звільнити капітана медичної служби ОСОБА_1 , від проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», слід зазначити таке.

Із системного аналізу абз. 12 п. п. "г" п. 4 ч. 4 статті 26 зазначеного вище Закону вбачається, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто, право позивача на звільнення у зв`язку із здійснення виховання дитини (дітей) віком до 18 років кореспондується із обов`язком відповідача - військової частину НОМЕР_1 розглянути у встановленому порядку рапорт позивача та направити його відповідачу військовій частині НОМЕР_2 , яка в свою чергу зобов`язана звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в даному випадку у відповідача немає дискреційних повноважень, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин. З огляду на це, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним та не суперечить закону.

14. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки позивач самостійно виховує дітей віком до 18 років.

7. За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1.Відповідно до частини 1 статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ, суд не вирішує питання розподілу судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військової частина НОМЕР_2 ), третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_3 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу ".

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітніх дітей до військової частини НОМЕР_2 .

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей.

5. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 АДРЕСА_1 НОМЕР_6

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Сили територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 ,582

Суддя О.В. Боднарюк