Справа № 380/18617/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі-відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення № 67, прийняте 28.04.2021 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги;

-зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням інтернаціонального обов`язку у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з врахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 27.08.2020 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 330978 від 27.08.2020. Причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Відповідно позивач стверджує, що він має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Відповідач зазначає, що 25.03.2002 вперше за результатами огляду органами МСЕК позивачу, як військовослужбовцю, встановлено 15% втрати працездатності, а 27.08.2020 внаслідок повторного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Отже, між первинною втратою працездатності позивача, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності минуло понад два роки. На думку відповідача, при прийнятті оскаржуваного рішення Адміністрація Державної прикордонної служби правомірно застосувала положення п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими не передбачено можливості виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю групи інвалідності у понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Крім того, відповідач просить врахувати, що у зв`язку з втратою 15% працездатності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога, яка за своїм змістом не може мати багаторазового характеру.

Від позивача надійшли додаткові пояснення у справі в яких повідомляє суд, що 27.08.2020 йому було проведено первинний медичний огляд, інвалідність йому встановлено вперше, відсоток ступеня працездатності не встановлювався, що свідчить про те, що встановлення інвалідності і встановлення відсотка втрати працездатності є різними правовими та медичними категоріями.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 02 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 22 березня 2022 року провадження в адміністративній справі № 380/18617/21 зупинено.

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року поновлено провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

12.01.2021 позивач звернувся до Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, з рахуванням раніше виплаченої суми 975,00 грн, в сумі 629625,00 грн. у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 330978 від 27.08.2020.

Висновком від 12.03.2021 №4 комісії Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму.

Рішенням Адміністрації Державної прикордонної служби від 28.04.2021 №67 відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пп. 5 п. 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Щодо розміру одноразової грошової допомоги у разі встановлення групи інвалідності, то згідно з ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Крім того, відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності I групи;

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності II групи;

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності III групи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено призначення і виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму тим військовослужбовцям, які мають право на отримання такої допомоги на підставі пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, тобто військовослужбовцям (крім військовослужбовця строкової служби), яким встановлено інвалідність саме у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, в тому числі після їх звільнення з військової служби, але обов`язково внаслідок цих причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно із п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим, який передбачає, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 відступив від висновку, зробленого у постановах від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), від 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, та сформував наступну правову позицію щодо застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Також у постанові від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957, прийнятій в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Верховний Суд на підставі аналізу норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ дійшов висновку, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Застосовуючи вищенаведені правові позиції, Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 640/12989/19 зазначив, що позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між повторним оглядом, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, який відбувся в березні 2019 року, та первинним, який було проведено в квітні 2015 року, на якому позивачу встановлено первинно втрату працездатності без встановлення інвалідності в квітні 2015 року, минуло понад два роки.

Крім того, у постанові від 15.06.2022 у справі № 296/8156/17 Верховний Суд підтвердив правовий висновок, сформований Верховнии Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957, та наголосив на тому, що пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я. Проте ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

Судом встановлено, що у 2002 році позивачу за результатами первинного огляду вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, тоді як групу інвалідності з причин, що пов`язані із проходженням військової служби, встановлено позивачу 27.08.2020, тобто після спливу двох років з дня первинного встановлення ступеня втрати професійної працездатності, що виключає можливість виплати позивачу спірної одноразової грошової допомоги.

Водночас суд не бере до уваги доводи позивача про те, що ступені втрати працездатності та діагноз, внаслідок якого йому було встановлено ІІ групу інвалідності, відрізняються та не пов`язані між собою, у зв`язку з чим позивач не підпадає під критерії, визначені в абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII.

На думку суду, ключовим у цьому разі є те, що погіршення здоров`я позивача та втрата ним працездатності відбулися саме під час проходження військової служби, безвідносно до того, що причиною втрати працездатності могли бути різні захворювання, трамви, поранення тощо, пов`язані або не пов`язані між собою. Крім цього, і встановлення ступеня втрати працездатності у 2002 році, і встановлення групи інвалідності у 2020 здійснено позивачу саме як військовослужбовцю, що додатково свідчить про застосовність до спірних правовідносин вимог пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Щодо визнання неконституційним пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII і значення цієї обставини для вирішення справи, то суд враховує актуальну позицію Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у справі № 240/7411/22 з приводу подібних правовідносин.

За результатами розгляду вказаної справи відповідна Судова палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2023 дійшла висновку, що:

(1) частина четверта статті 7 КАС України не може бути застосована до правових актів, які визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України;

(2) правовий висновок Верховного Суду, наведений у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2022 у справі №1.380.2019.006957, стосується редакції пункту четвертого статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що діяла до ухвалення рішення Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022, і застосовується до правовідносин, що виникли до 06 квітня 2022 року.

(3) до правовідносин, що виникли після 06 квітня 2022 року, стаття 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" застосовується без урахування пункту четвертого цієї статті, що його визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.

Суд зауважує, що правовідносини між позивачем та відповідачем щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги виникли до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.

Суд звертає увагу, що позивачу була призначена та виплачена у передбаченому законом розмірі одноразова грошова допомога внаслідок встановлення йому 15% втрати працездатності.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, перевіривши основні доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна