Справа № 380/6282/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6282/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 до військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 29.03.2023 суддя роз`єднав в самостійні провадження позовні вимоги позивача. У межах цієї справи суд розглядатиме позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №358 від 27.12.2022 про виплату позивачу матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально - побутових питань у розмірі 1410 гривень;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 37% місячного грошового забезпечення, з урахуванням проведеної виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач двічі звертався до відповідача за виплатою матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі не більше місячного грошового забезпечення. Така була виплачена позивачу на підставі наказу командира військової частини у розмірі 1410грн. Водночас, позивач зазначає, що йому стало відомо про виплату вказаної допомоги іншим військовослужбовцям у більшому розмірі, а саме 37% місячного грошового забезпечення. Вважає такі дії відповідача проявом дискримінації щодо позивача.

28.04.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Наказом Міністерства оборони від 02.12.2022 №408 затверджено перелік осіб, яким вказана матеріальна допомога виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення. При поданні рапорту від 27.12.2022 позивач не вказав жодної з підстав, які дають йому право на виплату матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, тому така була виплачена йому у розмірі 1410грн.

Щодо повідомленої позивачем інформації про виплату іншим військовослужбовцям матеріальної допомоги у розмірі 37% місячного грошового забезпечення, то відповідач зазначає, що така не відповідає дійсності та базується на припущеннях позивача.

Рух справи

Ухвалою від 03.04.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №362 підполковник ОСОБА_1 , колишній начальник штабу заступник командира військової частини НОМЕР_1 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.12.2022.

27.12.2022 позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

За результатами розгляду вказаного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 №358 позивачу виплачена матеріальна допомога за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1410,00грн.

Вважаючи такий розмір матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань недостатнім та дискримінаційним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, далі Постанова № 1294) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до розділу XXXIII «Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (далі- Інструкція № 260), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 33.1 Інструкції № 260 визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік видається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 33.2 Інструкції №260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 33.3. зазначеної Інструкції встановлено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Наказом Міністерством оборони України від 02.12.2022 №408 внесено зміни до наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2022 року № 30 Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік, а саме передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

У межах залишку коштів за фондом грошового забезпечення у грудні 2022 року виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям здійснювати в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, після здійснення військовослужбовцям всіх виплат, передбачених пунктом 5 та абзацом другим згаданого пункту наказу, на підставі рапорту військовослужбовця. При цьому розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не може бути меншим розміру одного окладу за військовим званням.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира.

За змістом частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє грошове забезпечення. Вказана гарантія передбачає виплату військовослужбовцям грошового забезпечення у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України та у порядку визначеному Міністром оборони України (частина 4 статті 9 Закону №2011-XII).

Системний аналіз норм частини другої статті 9 Закону №2011-XII, пункту 5 Постанова №1294 та пунктів 33.1-33.3 Інструкції № 260 дозволяє зробити висновок, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців.

В силу приписів підпункту 3 пункту 5 Постанови №1294 та пунктів 33.2-33.3 Інструкції №260, керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Отже, суд зауважує, що надання військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника державного органу, яке залежить від обсягів асигнувань, що виділяються на їх утримання.

Суд встановив, що 27.12.2022 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_4 із рапортом про надання матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань. У вказаному рапорті не зазначено жодну із причин для виплати такої допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену наказом Міністерства оборони України від 31 січня 2022 року № 30 Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерством оборони України від 02.12.2022 №408).

З урахуванням викладеного, суд висновує про відсутність підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення.

За результатами розгляду вказаного рапорту відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 №358 позивачу виплачена матеріальна допомога за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військовим званням 1410,00грн.

Позивач обґрунтовує протиправність такої виплати матеріальної допомоги за 2022 рік її дискримінаційним розміром, а саме тим, що, з його слів, іншим військовослужбовцям військової частини, вказана допомога виплачена у розмірі 37% місячного грошового забезпечення. Водночас, жодних доказів на підтвердження вказаної обставини позивач не надав.

Відповідач виплату іншим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 37% місячного грошового забезпечення заперечує.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 №357 матеріальна допомога за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям вказаної військової частини виплачена на підставі рапортів, поданих до 26.12.2022. Матеріальна допомога кожному з військовослужбовців виплачена у різному розмірі, що підтверджує індивідуальний характер такої виплати.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань 27.12.2022, а тому така допомога виплачена йому на підставі наказу від 27.12.2022 №358, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Суд повторно наголошує, що жодних доказів протиправності чи дискримінаційного характеру такої виплати позивач до суду не надав. Водночас, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях позивача.

З урахуванням викладеного, суд не встановив підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №358 від 27.12.2022 та для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 37% місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик