Справа № 420/6474/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6474/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «АЛІБІ» до Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29.03.2023 надійшла позовна заява приватного підприємства «АЛІБІ» до Одеської митниці в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04.11.2022 № UA500500/2022/200310/1, прийняте Одеською митницею Державної митної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності ПП «АЛІБІ» уклало зі CASUL-COOPERATIVA FGROPECUARIA DE PARAPUA (Бразилія) (Продавець), Контракт №2021-1- BR-CAS від 12.04.2021 на поставку товару згідно інвойсу. Відповідно до Розділу 2. Контракту «Ціна Товару і умови постачання» Товар поставляється у кількості та на умовах вказаних у Специфікації (проформа інвойсі). Постачання товару здійснюється партіями згідно Специфікації (проформа інвойсі). Ціна товару в упаковці вказується в Специфікації (проформа інвойсі). Так відповідно до Специфікації №6 від 07.07.2022 Продавцем було надано Інвойс NPC 147/22 від 16.08.2022 до Контракту №2021-1-BR-CAS від 12.04.2021 згідно якої Продавець продає, а Покупець купує Товар Арахис. Вартість упаковки включена в вартість Товару. Умови поставки: DAP Одеса, Україна. Передоплата 3179 доларів США. Балансовий платіж 28611 доларів США за 7-10 днів до приходу товару до м. Одеси. Загальна сума до оплати за Інвойсем № РС 147/22 від 16.08.2022 становить 31790 доларів США. Уповноваженою особою Приватного підприємства «АЛІБІ» ФОП ОСОБА_1 згідно Інвойс № PC 147/22 від 16.08.2022 для здійснення митного оформлення товару: «Арахис сирий, лушений, не чишений, не смажений, не подріблений та не приготовлений іншим чином, без додавання інших речовин: солі, цукру, прянощів, ароматизаторів, колібр 38/42, сорт «Раннер». Арахис сирий, лушений, очишений, не обсмажений та не приготовлений іншим способом, не підриблений без додавання інших речовин: солі, ароматизаторів., колібр ядра 38/42» до Одеської митниці подано митну декларацію (МД) № UA500500/2022/040170 від 03.11.2022. Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією позивачем було надано всі необхідні документи. 04 листопада 2022 року Одеською митницею прийнято картку відмовив прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001114. 04.11.2022 Одеською митницею прийнято оскаржуване рішення №UA500500/2022/200310/1 про коригування митної вартості товарів, пред`явлених до митного Оформлення, яким визначено митну вартість резервним методом. Товар випущено у вільний обіг за МД від 04.11.2022 № 22UA22U5. ПП «АЛІБІ» надало всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей. Прийняте Відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UA500500/2022/200310/1 від 04.11.2022 не містить в собі достатніх, передбачених законом підстав для його прийняття, інспектор зазначає про нібито не можливість визначення митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документів. Відповідач, при здійсненні митного оформлення товарів за резервним методом не спростував контрактну ціну та не обгрунтовав неможливість визначити митну вартість на підставі наданих позивачем документів. Відповідач також не підтвердив аргументованими доводами наявність у поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного ПП «АЛІБІ» розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено. Таким чином, у Одеської митниці були відсутні правові підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), оскільки ПП «АЛІБІ» до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість товарів, а подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.4,5 ст. 58 МКУ.

Вважаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 03.04.2023 позовну заяву ПП «Алібі» було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для надання до суду належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на державну мову документів, доданих до позовної заяви, що складені іноземною мовою.

Ухвалою судді від 17.04.2023 було продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме для надання суду підтверджень наявності у перекладача, який здійснив переклад документів складених іноземною мовою, освітньо-кваліфікаційного рівня на здійснення відповідного перекладу, або для нотаріально засвідчення здійсненного перекладу, як то було встановлено ухвалою судді від 03.04.2023.

Ухвалою судді від 01.05.2023 позовну заяву ПП «АЛІБІ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку статті 262 КАС України.

15.05.2023 до суду через електронну систему «Електронний суд» надійшов відзив (вх.. № ЕС/4724/23) Одеської митниці на позовну заяву в якому зазначено, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці декларантом разом з митною декларацією (МД) № UA500500/2022/040170 від 03.11.2022 для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200310/1 від 04.11.2022, а саме: 1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) у інвойсі від 16.08.2022 № PC 147/22 зазначено, що за поставкою була здійснена оплата у розмірі 31790 дол. США, що не відповідає сумі, зазначеній в банківських платіжних документах: № 32 від 23.07.2022 та № 34 від 23.09.2022 40391 дол. США. Одеська митниця зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Також у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України, декларанту або уповноваженій ним особі було запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Листом від 04.11.2022 декларантом ФОП « ОСОБА_1 » було повідомлено митний орган, що всі документи вже надано, інших додаткових документів декларант надавати не буде. Отже, декларантом не подано усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, розбіжності не спростовано. Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з МД № UA500500/2022/040170 від 03.11.2022 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200310/1 від 04.11.2022 та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю № UA500500/2022/001114 від 04.11.2022. Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 34 593, 90 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Інших заяв/клопотань по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

12.04.2021 приватне підприємство «АЛІБІ» уклало з фірмою «CASUL-COOPERATIVA АGROPECUARIA DE PARAPUA» (Бразилія) (Продавець), Контракт №2021-1-BR-СА на поставку товару згідно інвойсу. Відповідно до Розділу 2 Контракту «Ціна Товару і умови постачання» Товар поставляється у кількості та на умовах вказаних у Специфікації (проформа інвойсі). Постачання товару здійснюється партіями згідно Специфікації (проформа інвойсі). Ціна товару в упаковці вказується в Специфікації (проформа інвойсі).

Згідно з Специфікацією № 6 від 07/07/2022 до Контракту №2021-1-BR-CAS від 12/04/2021, фірма «CASUL-COOPERATIVA АGROPECUARIA DE PARAPUA» (Бразилія) постачає ПП «АЛІБІ» (Україна) товар: Арахіс сирий, лущений, не очищений, не обсмажений і не приготований іншим способом, не подрібнений. Калібр ядра 38/42. Сорт «Раннер». Без додавання ароматизаторів, солі та ін. Упаковка: 25 кг. Дата виготовлення (упаковки): 07.2022 р. Врожай 2022 р. Торгова марка «LIZA». Термін придатності - 12 місяців. Арахіс сирий, лущений, очищений, не обсмажений і не приготований іншим способом, не подрібнений. Калібр ядра 38/42. Без додавання ароматизаторів, солі та і т.д. Упаковка: 25 кг. Дата виготовлення (упаковки): 07.2022 р. Врожай 2022 р. Торгова марка «LIZA». Термін придатності - 12 місяців.

Умови постачання: DAP Одеса, Україна.

Термін постачання: товар надійде в Україну не пізніше 120 днів з моменту передоплати.

Країна походження: Бразилія.

Загальна сума до оплати: 31790 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто) доларів США.

Передоплата: 3179 (три тисячі сто сімдесят дев`ять) доларів США.

Балансовий платіж 28611 доларів США за 7-10 днів до приходу товару до Одеси.

На виконання умов Контракту від 12.04.2021 №2021-1-BR-СА позивач імпортував на митну територію України товар: «Арахис сирий, лущений, не чищений не смажений та не приготовлений іншим чином, без додання інших речовин: солі, цукру, прянощів, ароматизаторів. Врожаю 2022 р. - Сорт «Раннер». Калібр 38/42. Напрямок використання - промислова переробка. Дата виготовлення (пакування) 07.2022 р. Термін придатності 12 місяців. Пакування: мішки по 25 кг. нетто. Торговельна марка: «Liza». Виробник: CASUL-COOPERATIVA AGROPECUARIA DE PARAPUA. Країна виробництва: Бразилія, BR.», «Арахис сирий, лущений, чищений не смажений та не приготовлений іншим чином, без додання інших речовин: солі, цукру, прянощів, ароматизаторів. Врожаю 2022 р. Калібр 38/42. Напрямок використання - промислова переробка. Дата виготовлення (пакування) 07.2022 р. Термін придатності 12 місяців. Пакування: мішки по 25 кг. нетто. Торговельна марка: «Liza». Виробник: CASULCOOPERATIVA AGROPECUARIA DE PARAPUA. Країна виробництва: Бразилія, BR.»

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) № UA500500/2022/040170 від 03.11.2022 позивачем були подані документи:

1. Пакувальний лист (Packing list) РС147/22 від 16.08.2022;

2. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) РС147/22 від 16.08.2022;

3. Коносамент (Bill of lading) HLCUSS5220/AYDC2 від 01.09.2022;

4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) 154840 від 27.10.2022;

5. Супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) 22PL321050NU5GG709 від 27.10.2022;

6. Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) BR041ACO00 від 12.09.2022;

7. Банківський платіжний документ, що стосується товару 32 від 29.07.2022;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 34 від 23.09.2022;

9. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 16.08.2022;

10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 6 від 07.07.2022;

11. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №2021-1-BR-СА від 12.04.2021;

12. Договір про надання послуг митного брокера 09-08/21 від 09.08.2021;

13. Інформація про позитивні результати державних видів контролю 9174864 від 01.11.2022;

14. Копія митної декларації країни відправлення DU-E 22BR001388614-0 від 09.09.2022.

За результатом розгляду отриманих документів, 04 листопада 2022 року відповідачем було прийнято Рішення № UA500500/2022/2003101/1 «Про коригування митної вартості товарів» (а.с.13-14) та видана Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001114 (а.с.15-16).

В оскаржуваному рішенні від 04.11.2022 відповідачем було зазначено наступне:

«У з в`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) у інвойсі від 16.08.2022 № PC 147/22 зазначено, що за поставкою була здійснена оплата у розмірі 31790 дол. США, що не відповідає сумі, зазначеній в банківських платіжних документах: № 32 від 23.07.2022 та № 34 від 23.09.2022 40391 дол. США.

Листом від 04.11.2022 №04-11-2022 позивач надав свої пояснення митному органу з приводу прийнятого рішення та зазначених в ньому результатів.

Однак, вказані пояснення відповідачем не були сприйняті як підстава для прийняття протилежного рішення щодо розмитнення товару.

Митна вартість оцінюваних товарів скоригована відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості - 2г резервним методом за результатом контролю співставлення та за основу для коригування взято митне оформлення товарів, співставлених з оцінюваним товаром, з урахуванням опису, функціонального призначення, країни походження, виробника товару та випущених у вільний обіг за МД від 03.10.2022 №UА209140/2022/103924, від 06.10.2022 № UA209140/2022/105122 на рівні 1,38 дол.США/кг та товар 2- становить 1,6600 дол.США/кг.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Суд звертає увагу відповідача на тому, що в наведених документах, що були надані позивачем одночасно з декларацією від 03.11.2022 та в спірному рішенні зазначено про умови поставки DAP UA Одеса.

Вірними є наголошення позивача в своєму листі-пояснення від 04.11.2022 щодо того, що за правилами Інкотермс за умовами поставки DAP на продавця покладаються зобов`язання нести всі витрати та ризики пов`язані з транспортуванням товару у місце призначення, а також продавець зобов`язаний за свій рахунок забезпечити упакування, необхідне для перевезення товару.

Тобто, DAP (Delivered at Place - Постачання в місці призначення) є однією з умов Інкотермс, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Транспортуванню товару передує його упаковка, що, відповідно, також відноситься до обов`язків продавця, що було передбачено сторонами Контракту №2021-1-BR-СА від 12.04.2021.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Отже, за умовами зовнішньоекономічного контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, у зв`язку з чим згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі № 815/6794/17 та у справі № 160/8775/18 від 18.12.2019, що враховує суд в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Також, у спірному рішенні від 04.11.2022 відповідач визначає ще один факт який, на його думку, свідчить про розбіжності наданих до митного оформлення документів: у інвойсі від 16.08.2022 № PC 147/22 зазначено, що за поставкою була здійснена оплата у розмірі 31790 дол. США, що не відповідає сумі, зазначеній в банківських платіжних документах: № 32 від 23.07.2022 та № 34 від 23.09.2022 40391 дол. США.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №815/5791/17.

Частина 2 статті 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу)».

Умови оплати товару є вільним вибором сторін договору як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат.

Суд зазначає, що умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Більш того, платіжне документи митним законодавством взагалі не відноситься до документів, що підтверджують митну вартість товару.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 17.04.2018 по справі №815/329/17 та від 26.11.2020 по справі №540/2455/19.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої ПП «АЛІБІ» вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «АЛЛІБІ» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви у сумі 2684,00 грн (платіжне доручення №18 від 27.02.2023).

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «АЛІБІ» судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 80, 134, 142, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «АЛІБІ» до Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів від 04.11.2022 № UA500500/2022/200310/1.

Стягнути з Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «АЛІБІ» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач приватне підприємство «АЛІБІ» (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 8-В, оф.12, );

Відповідач Одеська митниця (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21-А, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА