Справа № 420/1253/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1253/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУПФУ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просила: визнати протиправним рішення ГУПФУ про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах №39 від 19.08.2022 р.; зобов`язати ГУПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 6) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні №1-p/2020 від 23.01.2020 року, зарахувавши до її пільгового стажу періоди роботи з 30.05.2008 р. по 12.08.2022 р. на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла встановленого п."б" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону №213-VІІІ), пенсійного віку, має необхідний загальний та пільговий (шкідливий) стаж роботи на посаді, віднесеної до списку №2, а тому є всі законні підстави для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 12.08.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058.

Після реєстрації заява позивачки відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУПФУ.

За результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем було прийнято рішення №39 від 19.08.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з не досягненням необхідного пенсійного віку та з відсутністю належного документального підтвердження пільгового стажу роботи.

Вiдповiдно до рiшення ГУПФУ №39 від 19.08.2022 року до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.06.2007 року по 11.08.2022 року на підставі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсі за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11.08.2022 року №1985, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я» (код ЄДРПОУ 386443), оскільки в наданій довідці невірно зазначений розділ 14, а потрібно 24, а також в наданій довідці зазначено, що заявниця з 01.06.2007 року по 31.12.2013 року працювала за професією, посадою молодша медична сестра санітарка, молодша медична сестра з догляду за хворими. За записом №20-№21 заявниця прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки), а відповідно до наказу №133 від 02.12.2005 року «Про підсумки проведення атестації робочих місць i професій про шкідливі умови праці», атестоване робоче місце молодшої медичної сестри по догляду за хворими.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що відмова ГУПФУ в призначенні позивачці пенсії, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, з підстави не досягнення нею пенсійного віку - 55 років, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Також суд наголосив, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначив, що посилання відповідача на те, що у наданій ОСОБА_1 довідці не вірно зазначено розділ (замість правильного "24" зазначено "14") списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не спростовує факту роботи позивачки на посаді, що належить до списку № 2.

Суд зазначив, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

В даному випадку, як було встановлено судом, трудова книжка позивачки включає в себе відповідні записи, та наявна відповідна уточнююча довідка, у якій підтверджено факт роботи позивачи на посаді, передбаченій списком №2.

При цьому, посилання відповідача у рішенні №39 від 19.08.2022 року на те, що у довідці міститься інформація, що ОСОБА_1 з 01.06.2007 року по 31.12.2013 року працює за професією, посадою молодша медична сестра санітарка, молодша медична сестра з догляду за хворими, а у записах №20-№21 трудової книжки позивачки міститься запис, що вона прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки), є формальними та не можуть бути безумовною підставою для неврахування відповідного періоду роботи.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив вищевказаний Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Поряд зцим, згідно з пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений КМУ, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Однак, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, рішенням №1-р/2020 КСУ визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення).

Поряд з цим, КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

З аналізу наведених норм вбачається наявність правової колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах; перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Колегія суддів зазначає, що вказане суперечливе регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує належний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в права заявника, що з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19 лютого 2020 року, справа №520/15025/16-а), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, можна дійти висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Наведені висновки також узгоджуються з практикою Верховного Суду, зазначеною в постанові від 02.06.2023 року, справа №160/13468/20, а також відповідають висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20.

Крім того, згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року №383 затверджено Порядок застосування списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).

Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р. (приклади у додатках 1, 2).

Згідно п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.93 року N637.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді/виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Постановою КМУ №461 від 24.06.2016 року затверджено список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, розділом XXIV якого передбачено працівників, які безпосередньо обслуговують хворих: у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині.

Так, матеріали справи містять трудову книжку позивачки, з якої вбачається, що вона з 01.06.2007 року прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки) (запис №20 від 01.06.2007 року); наказом №71 від 30.05.2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду молодшої медичної сестри з догляду (запис №21 від 30.05.2008 року), на підставі розпорядження Одеської обласної ради лікарню перейменовано в Комунальну установу «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1» (запис №22 від 15.07.2010 pоку); наказом №196 від 31.12.2013 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за переводом до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (запис №23 від 31.12.2013 pоку); наказом КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» №1 від 01.01.2014 року ОСОБА_1 прийнята на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими геронто психіатричного чоловічого відділення, 18 відділення (запис №24 від 01.01.2014 року); рішенням Одеської обласної ради №435-VII від 16.06.2017 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» перетворено у КНП Одеський обласний медичний центр Одеської обласної ради з 10.01.2018 року, де позивачка працює до цього часу.

Крім того, за результатами атестації робочих місць, посада молодшої медичної сестри з догляду віднесена до переліку посад по списку №2, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах (запис №23 від 12.11.2010 року).

Також, справа містить довідку комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний медичний центр Одеської обласної ради", в якій зазначено, що позивачка з 01.06.2007 року по 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року по теперішній час виконувала повний робочий день безпосередньо обслуговувала психічно хворих за посадою молодша медична сестра з догляду за хворими, що передбачена розділом XIV списку №2.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, з огляду на наяність належних та достатніх доказів факту виконання позивачкою робіт, що містяться у списку №2, відповідну тривалість роботи на вказаній «пільговій» посаді, проведення атестації на відповідному робочому місці позивачки, та враховуючи досягнення нею необхідного віку, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для призначення їй пенсії на пільгових умовах та, відповідно, до задоволення вказаного позову.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на те, що у наданій ОСОБА_1 довідці невірно зазначено розділ (замість правильного "24" зазначено "14") списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки вказана обставина не спростовує факту роботи позивачки на посаді, що належить до списку №2 та є суто формальною обставиною.

Також, колегія суддів вважає беззмістовним посилання відповідача на розбіжності в назві посади позивачки в трудовій книжці та у довідці (у довідці міститься інформація, що ОСОБА_1 з 01.06.2007 року по 31.12.2013 року працює за професією, посадою молодша медична сестра санітарка, молодша медична сестра з догляду за хворими, а у записах №20-№21 трудової книжки позивачки міститься запис, що вона прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки)), оскільки розділом XXIV списку №2 в цілому передбачено посаду молодшої медичної сестри, як працівника, який безпосередньо обслуговує хворих, на якій (посаді) позивачка і працювала.

Колегія суддів зазначає, що призначення та отримання пенсії (яке відбувається внаслідок зарахування відповідного трудового стажу), є однією з основних державних гарантій щодо соціального забезпечення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин щодо зарахування до трудового стажу відповідного періоду роботи позивачки та щодо віку, з якого їй може бути призначена пенсія.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук