Справа № 620/4490/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4490/22 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Губської Л.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформлену листом від 11.05.2022 № 2500-0202-8/14977, у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п. "б" ч. 1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 02 листопада 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п. "б" ч. 1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірним рішенням позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII у зв`язку тим, що на момент звернення позивачка не набула встановленого законодавством пенсійного віку (54 роки) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки вважає, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії позивачка досягла 52 річного віку, здобула необхідний загальний і спеціальний стаж, що дає право на признання пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже відмова відповідача, оформлена листом від 11.05.2022 №2500-0202-8/14977, є протиправною.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року даний адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 11.05.2022 за №2500-0202-8/14977 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням нею віку передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачем не було подано до суду відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 03.01.2004 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 02.11.2021 звернулася до ГУ ПФУ в Чернігівській із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.25).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.11.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.62).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.05.2022 за №2500-0202-8/14977 вбачається, що у грудні 2021 року пенсійна справа ОСОБА_1 переглянута і страховий стаж після перегляду становить 26 років 9 місяців 15 днів, проте ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 за заявою від 02.11.2021 у зв`язку з недосягнення, встановленого законодавством пенсійного віку (54 роки) (а.с.72-74).

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV за Списком № 2 протиправною, у зв`язку з недосягненням нею, встановленого законодавством пенсійного віку, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. При цьому, за такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, відмова ГУ ПФУ в призначенні позивачу, яка на час звернення до відповідача досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з підстав недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

03.10.2017 прийнято Закон України № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах."

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Водночас, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

В той же час, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, справа № 620/7922/22 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, всупереч доводів апелянта, у цій справі слід застосувати саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

При цьому, доводи апелянта про те, що відповідно до Закону № 1058-ІV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому, останній має пріоритет у застосуванні, колегія суддів відхиляє, адже Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 зазначено, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач має страхового стажу - 26 років 09 місяців 15 днів (при необхідному - не менше 25 років у жінок) та пільгового - 21 роки 07 місяці 00 днів (при необхідному для жінок - не менше 10 років на роботах, передбачених Списком № 2). При цьому, доказами наявними в матеріалах справи підтверджується те, що позивач, в тому числі працювала на посадах, передбачених Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Вказаного відповідачі не заперечують.

Вказане свідчить, що позивач має достатній страховий та пільговий стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а висновки відповідача про відсутність у неї права на призначення пенсії на пільгових умовах є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 02.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII).

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев