Справа № 305/953/23
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/953/23
Провадження по справі 2-а/305/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Репарюк О.В., до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася до Рахівського районного суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 до начальника сектору логістики Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області Руснака Михайла Івановича, Рахівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позов мотивувала тим, що 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 отримав листа від Рахівського відділу ДВС у Рахівському районі Закарпатської області, в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2023 щодо виконання постанови серії БАД №710791 від 15.02.2023 про стягнення з нього на користь держави штрафу в сумі 17 000 грн. 27 квітня 2023 року, коли ОСОБА_1 з`явився до Рахівського відділу ДВС у Рахівському районі Закарпатської області та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо, що 15.02.2023 начальник сектору логістики Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції Руснак Михайло Іванович виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №710791, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за адміністративні правопорушення передбачені ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень. Зі змісту постанови вбачається, що така прийнята, оскільки ОСОБА_1 12.02.2023 о 13 год 28 хв у смт Великий Бичків, по вул. Промисловій, керував автомобілем, на якому не заїжджав на митну територію України, не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1 ПДР. Вважає вищевказану постанову протиправною та такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що підлягає скасуванню. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення нібито було вчинено 12.02.2023, а постанова про адміністративне правопорушення складена 15.02.2023. Вказане свідчить про те, що постанова про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 на місці вчинення правопорушення не складалася, а була складена пізніше, невідомо в якому місці, що є грубим порушенням норм ст. 258 КУпАП. ОСОБА_1 як особа, яка притягалась до адміністративної відповідальності, був позбавлений прав передбачених ст. 268 КАС України, оскільки як встановлено вище, відповідач не виніс постанову на місці зупинки, як того вимагає закон у даному випадку, а виніс оскаржувану постанову лише через три дні. При цьому, посадовою особою відповідача не надано жодного доказу про те, що позивач був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення. Притягуючи позивача до відповідальності за порушення, передбачене ч. 8 ст. 126 КУпАП України та виносячи постанову, відповідачем не описано обставин справи, встановлених під час розгляду справи, зокрема, не зазначено, які саме Правила дорожнього руху України порушив позивач при керуванні транспортним засобом або яку саме норму митного законодавства ним порушено; а також пояснень свідків, що свідчили б про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він притягнутий до відповідальності чи будь-які інші доводи, що свідчать при вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, вказаних в оскаржуваній постанові. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою, яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами постанова не містять. Відповідач не надав до постанови жодного доказу того, що на автомобіль, яким керував позивач, поширювались обмеження, встановлені МК України, відсутні докази порушення строку ввезення транспортного засобу, докази передачі транспортного засобу ОСОБА_3 безпосередньо особою, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Враховуючи відсутність протоколу у справі слід зазначити, що єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Проте, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в постанові. Посадовою особою Відповідача, в оскаржуваній постанові вказується як додаток до постанови тільки якийсь рапорт, але не зазначено, ким та коли складений, на чиє ім`я, з приводу якої обставини, тому й не можливо встановити, яку саме обставину він підтверджує. Відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ч. 8 ст. 121 КУпАП, за якою на нього накладено адміністративне стягнення. Сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Відповідно до принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, оскільки на підтвердження вчинення позивачем вказаних правопорушень не надано жодних доказів. Окрім того, в оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Однак, у постанові не зазначено яким шляхом за сукупністю вчинених правопорушень позивачу призначено покарання. Зазначене у своїй сукупності дає підстави дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відтак постанова відповідача підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Про те, що у відношенні ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2023, йому стало відомо тільки 26.04.2023, при отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить штамп на конверті, а з текстом самої постанови позивач був ознайомлений тільки 27.04.2023 при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження та отриманні на руки копії оскаржуваної постанови в приміщенні Рахівського РВ ДВС, про що свідчить його особистий підпис на титульному листі матеріалів виконавчого провадження. В такому випадку строк на оскарження постанови ним пропущено з поважних причин, тому вважає за необхідне клопотати суд про поновлення такого. З огляду на викладене просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом та скасувати постанову серії БАД № 710791 від 15 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 8 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначених адміністративних правопорушень.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 15.05.2023 було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, призначено судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська 15. При цьому, відповідачам повідомлено про їх право до початку судового розгляду подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог та роз`яснено норми ч. 4 ст. 159 та ч. 2 ст. 77 КАС України.

Ухвалою суду від 07.06.2023 було замінено первинних відповідачів - начальника сектору логістики Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області Руснака Михайла Івановича, Рахівський районний відділ національної поліції ГУНП в Закарпатській області на належного відповідача - Головне управління національної поліції в Закарпатській області.

Ні від первинних відповідачів, ні від належного відповідача - Головного управління національної поліції відзив на позов не находив.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - Репарюк Олеся Василівна надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову.

В судове засідання представник відповідача ГУНП в Закарпатській області не з`явився, про розгляд справи був повідомлений шляхом направлення на електронну адресу ухвали суду про залучення як належного відповідача, однак відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою, другою статті 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Стаття 249 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Суд встановив, що 15.02.2023 о 13:30 годині начальник сектору логістики Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області - майор поліції Руснак Михайло Іванович розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідками якої було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №710791, з якої вбачається, що ОСОБА_1 12.02.2023 о 13 год 28 хв у смт Великий Бичків, по вул. Промислова, керував автомобілем, на якому не заїжджав на митну територію України, та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що його піддано штрафу в сумі 8500 гривень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що Відповідач порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема, постанова щодо нього на місці вчинення не виносилася, а така була складена пізніше, не відомо, в якому місці й немає доказів того, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Відповідач не описав обставин справи, встановлених під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема, не зазначив, які саме Правила дорожнього руху України порушив позивач при керуванні транспортним засобом, або яку саме норму митного законодавства ним порушено. Також немає пояснень свідків, що свідчили б про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він був притягнутий до відповідальності, чи будь-які інші доводи, що свідчать при вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, вказаних в оскаржуваній постанові. В оскаржуваній постанові вказується як додаток до постанови рапорт, проте не зазначено, ким та коли він складений, на чиє ім`я, з приводу якої обставини, отже неможливо встановити, яку саме обставину він підтверджує.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

За визначенням, наведеним у ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (де серед іншого ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.

Суд встановив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався 15.02.2023 у смт Великий Бичків, вул. Промислова, проте де саме, та чи був повідомлений належним чином про розгляд справи ОСОБА_1 , матеріали справи належних доказів не містить.

Адміністративна відповідальність за ч. 8 ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Об`єктом правопорушень, передбачених зазначеною статтею є суспільні відносини у сфері здійснення митного контролю щодо транспортних засобів, ввезених на територію України. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту транспортного засобу, ввезеного на територію України; 2) використання транспортного засобу, ввезеного на територію України, для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; 3) передання транспортного засобу, ввезеного на територію України, у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 121 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом, тобто водій.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як вбачається із матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення, не розкрито суті правопорушення, передбаченої вищевказаною статтею КУпАП. Зокрема, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не вказано, ким та коли, в якому режимі ввезено вказаний транспортний засіб на територію України, яку норму Митного кодексу України при цьому було порушено.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та додані до протоколу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що сам по собі факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. А відповідно до принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в постанові. Постанова про адміністративне правопорушення сама по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП, тим більше, що й у самій постанові не розкрито суті адміністративного правопорушення, зокрема не зазначено об`єкт та об`єктивну сторону цього правопорушення. Крім того, є незрозумілим накладення стягнення на ОСОБА_1 , враховуючи, що він був визнаний винуватим у вчиненні двох адміністративних правопорушеннях, отже відсутнє посилання на ст. 36 КУпАП, яка регламентує накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень.

Крім того, суду не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що позбавило можливості останнього на відкритий розгляд справи про адміністративне правопорушення та інших прав особи, які їй надані ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем, окрім самої постанови, не надано доказу (відеозапису, фото-, чи ін.), який повинен був фіксувати, як наявність факту самого правопорушення (керування позивачем ТЗ, який був ввезений іншою особою на територію України), так і дотримання поліцейським процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, доводи відповідача про наявність складу адміністративного правопорушення є недоведеним.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у діях ОСОБА_1 вчиненого 26 квітня 2023 року складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про закриття провадження в справі.

Частина 2 та 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, розпоряджаючись своїми правами, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_1 не пред`являв, тому такі залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 20, 77, 78, 90, 139, 242, 243, 244, 246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Скасувати постанову серії БАД № 710791 від 15 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначених адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: В.Е. Ємчук