Справа № 380/3108/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3108/23 пров. № А/857/8397/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного агентства лісових ресурсів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Мартинюком В.Я., час ухвалення рішення 12 год 21 хв у м. Львові, повний текст судового рішення складено 03 травня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ) про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство України, відповідач) (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ Держлісагентства України №21-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити його на посаді начальника Південно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також визнати протиправним та скасувати наказ Держлісагентства України №488-к від 06.12.2022 "Про призначення ОСОБА_2 ).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Держлісагентства України №21-к від 12.01.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено позивача на державній службі на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 13.01.2023 та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 91333,32 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права. Поновлюючи на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, суд першої інстанції буквально підійшов до захисту порушеного права, застосовуючи норму ст.235 КЗпП України. Суд не з`ясував, що його попереднє звільнення з посади в судовому порядку було визнане незаконним та з 09.11.2022 відповідно до постанови Верховного Суду, яким було скасовано постанову суду апеляційної інстанції, якою йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог, його мало було бути поновлено на посаді, з якої звільнено. Проте, відповідач не мав на меті виконувати судове рішення, не вчиняв жодних дій по його поновленню на посаді, внаслідок чого він змушений був повторно звернутися до суду, рішенням якого від 07.12.2022 були задоволені його позовні вимоги про поновлення на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства. На виконання цього судового рішення, 12.12.2022 його було поновлено на цій посаді. Після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1003 від 07.09.2022 "Деякі питання реформування управління лісової галузі", відповідач не запропонував йому жодної посади, хоча такі були наявні. Враховуючи те, що його мало було б бути поновлено на посаді з 09.11.2022, на нього повинні були поширюватися права та гарантії, передбачені статтею 87 Закону України "Про державну службу", зокрема пропозиція посади рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення та якою є посада начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового господарства. Акцентує увагу на тому, що відбір на вказану посаду мав відбутися із трьох кандидатур, зокрема, начальників Тернопільського, Хмельницького та Чернівецького обласних управлінь. При цьому, начальник Хмельницького обласного управління відмовився від подальшої служби та звільнився, а начальник Чернівецького управління був переведений на посаду в ДП "Ліси України" і він залишився єдиним претендентом, якому мала б бути запропонована посада у новоствореному органі. Проте, на цю посаду було призначено третю особу ОСОБА_2 , який обіймав посаду начальника Тернопільського обласного управління, на яку був призначений без проведення конкурсу та невідомо яким способом. Вважає, що приведені обставини невиконання попереднього рішення про його поновлення та призначення іншої особи у період триваючого судового провадження та прийняття у подальшому рішення про його поновлення, дають підстави для висновку про наявність штучного перешкоджання у реалізації його порушеного права на працю. Тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою повністю задовольнити його позовні вимоги.

Держлісагентство України в апеляційній скарзі вказує на свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог та вважає, що судом першої інстанції неправильно було застосовано норми матеріального права. Так, зокрема, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про реорганізацію управління, оскільки мала місце саме його ліквідація. Тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 та прийняти постанову, якою відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держлісагентства України.

Сторони та третя особа не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

08.06.2023 на електронну пошту суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника відповідача Володимира Нагнибіди про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів дослідивши вказане клопотання, дійшла висновку, що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.7 ст.44 КАС України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.8 ст.18 КАС України , соби, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не визначено цим Кодексом.

Відповідно до п.24-27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №1845/0/15-21 від 17.08.2021, підсистема Електронний суд (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом справ у суді та розглядом у Вищій раді правосуддя справ про порушення суддею (прокурором) вимог щодо несумісності, дисциплінарного проступку судді, втручання в діяльність судді, можуть подаватися до суду та Вищої ради правосуддя в електронній формі виключно з використанням підсистеми Електронний суд.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи з використанням підсистеми Електронний суд.

Отже, звернення до Восьмого апеляційного адміністративного суду за допомогою електронної пошти з (або без) використанням електронного підпису, є способом, який не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Клопотання представника відповідача Володимира Нагнибіди не створене у підсистемі Електронний суд, та, відповідно, не містить відомостей про підписання документа електронним цифровим підписом з використанням підсистеми Електронний суд.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що представник відповідача не надав підтвердження поважних (форс-мажорних) обставин не прибуття у судове засідання, про яке було належним чином повідомлено усіх учасників даної справи.

Колегія суддів також врахувала тривалість судових проваджень ініційованих позивачем у цій справі та ігнорування виконання попереднього рішення про поновлення позивача на посаді.

Третя особа ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

З урахуванням приведених вище аргументів, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін представника відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника Зарічного І.Я., які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом Держлісагентства України від 22.12.2021 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 пр справі №380/25524/21 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2021 році, затверджений наказом Держлісагентства України "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" у 2021 році" №690-к від 16.12.2021. Визнано протиправним та скасовано наказ Держлісагентства України "Про звільнення ОСОБА_1 " №708-к від 22.12.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено повністю, скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 - залишено в силі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі №380/10114/22 було поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Наказом Держлісагентства України №492-к від 12.12.2022 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі №380/10114/22 позивача було поновлено на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 24.06.2022.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" (далі - Постанова №1003) було ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держлісагентства, в переліку яких міститься Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, серед яких передбачено Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Хмельницький).

Листом №10-29/6859-22 від 12.12.2022 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства у встановленому законодавством порядку трудові відносини з ним буде припинено, а також попереджено відповідно до ст.87 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889) про наступне звільнення за п.11 ч.1 ст.87 цього Закону.

Наказом Держлісагентства України №21-к від 12.01.2023 позивача було звільнено з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства 12.01.2023 у зв`язку з ліквідацією цього управління відповідно до п.11 ч.1 ст.87 Закону №889.

Наказом Держлісагентства України №488-к від 06.12.2022 відповідно до абз.1 ч.5 ст.10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" ОСОБА_2 було призначено з 09.12.2022 на посаду начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на період до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану.

Вважаючи протиправними оспорювані накази, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано передбачений ч.3 ст.87 Закону №889 обов`язок та, як наслідок, звільнено позивача з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з порушенням визначеного чинним законодавством порядку. Відтак, суд дійшов висновку, що припинення державної служби позивача відбулось не у спосіб, визначений чинним законодавством, зокрема Законом №889. Підсумовуючи викладене, суд вважав, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача, внаслідок чого було прийнято оспорюваний наказ №21-к від 12.01.2023, який не відповідає критеріям правомірності передбачених п.1, 3, 5, 8, ч.2 ст.2 КАС України. Враховуючи те, що звільнення позивача відбулось протиправно, суд дійшов висновку, що його належить поновити саме на попередній роботі - на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства. В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Держлісагентства України №488-к від 06.12.2022 "Про призначення ОСОБА_2 ", суд дійшов висновку про те, що з урахуванням тієї обставини, що позивача належить поновити на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, а не на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, тому вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки скасування наказу №488-к від 06.12.2022 "Про призначення ОСОБА_2 " жодним чином не вплине на захист його прав та законних інтересів у спірних правовідносинах.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

07.09.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1003, відповідно до пункту 1 якої ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держлісагентства за переліком згідно з додатком 1, за яким, зокрема, відноситься Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до п.2 Постанови №1003, утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до Додатку 2 Постанови №1003, Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства разом із Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Хмельницьким обласним управління лісового та мисливського господарства об`єднано в Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Хмельницький).

Пунктом 3 Постанови №1003 визначено, що:

1) територіальні органи Держлісагентства, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Держлісагентства;

2) здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Держлісагентства;

3) міжрегіональні територіальні органи Держлісагентства, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Держлісагентства, які ліквідуються згідно з пунктом 1, згідно з додатком 3.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 по справі №440/395/20 сформував висновок, відповідно до якого, для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади. Якщо внаслідок ліквідації державного органу його функції були передані іншому чи новоутвореному державному органу, то в такому випадку має місце не ліквідація, а реорганізація державного органу.

В матеріалах справи містяться копії Положення про Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства та Положення про Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Проаналізувавши зміст вказаних Положень колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці органи фактично мають аналогічні завдання, права та повноваження.

Додатком 3 до Постанови №1003 передбачено, що Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є правонаступником Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, встановлені обставини, а також те, що функції Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства були фактично передані Південно-Західному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку мала місце реорганізація, а не ліквідація органу, з якого було звільнено позивача.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом №889.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №889, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Частиною третьою цієї ж норми визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом четвертим частини першої статті 83 Закону №889 передбачено, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно п.1 ч.1 ст.87 Закону №889, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.87 Закону №889, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 та 11 ч.1 ст.87 цього Закону в письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Згідно абз.2 ч.3 ст.87 Закону №889, одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Абзацом третім цієї ж норми передбачено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Положеннями ч.3 ст.87 Закону №889 чітко передбачено обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю, з яким припиняється державна служба на підставі п.1 ч.1 цієї статті (у зв`язку із реорганізацією) іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Однак, відповідачем не було виконано, передбачений ч.3 ст.87 Закону №889, обов`язок та, як наслідок, звільнено позивача з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з порушенням визначеного чинним законодавством порядку.

Колегія суддів зазначає, що листом №10-29/6859-22 від 12.12.2022 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства у встановленому законодавством порядку трудові відносини з ним буде припинено. Крім того, попереджено відповідно до ст.87 Закону №889 про наступне звільнення на підставі п.п.11 ч.1 ст.87 цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, будучи обізнаним з висновками Верховного Суду, які суд касаційної інстанції сформував у постанові від 09.11.2022 по справі №380/25524/21, якою визнано протиправним та скасовано наказ Держлісагентства України №708-к від 22.12.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ", передчасно прийняв наказ №488-к від 06.12.2022, яким призначив ОСОБА_2 з 09.12.2022 на посаду начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, оскільки вказаним наказом Держлісагентство України протиправно позбавило переважного права ОСОБА_1 на зайняття вакантної посади новоствореної установи.

Колегія суддів також зазначає, що враховуючи постанову Верховного Суду від 09.11.2022, яка набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягала оскарженню, Держлісагентство України з моменту прийняття вказаного судового рішення зобов`язане було поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 24.06.2022.

Однак, відповідач своєю протиправною бездіяльністю в частині невиконання постанови Верховного Суду від 09.11.2022, змусив позивача повторно звертатися до суду за захистом свого порушеного права на працю, що підтверджується скасованим наказом Держлісагентства України №708-к від 22.12.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Враховуючи ту обставину, що Держлісагентство України 09.11.2022 повинне було поновити порушене право на працю ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 24.06.2022, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889 відповідач повинен був після поновлення на посаді з моменту прийняття постанови Верховним Судом від 09.11.2022 запропонувати рівнозначну посаду, а саме посаду начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового господарства, що відповідачем не було зроблено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, оскільки таке поновлення не призведе до реального відновлення порушеного права, так як станом на даний час Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства на завершальному етапі ліквідації та відповідно до Плану заходів з його ліквідації, затвердженого наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства №45 від 26.09.2022 передбачено складання та затвердження ліквідаційного балансу Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства та закриття рахунків до 15.12.2022, вжиття заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення вказаного управління до 31.12.2022, а також відсутність структури управління, штатного розпису, кошторису про фінансування та відсутність майна на балансі Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства як юридичної особи публічного права.

Крім цього, станом на момент звільнення позивача (12.01.2023) Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства пройшло усі перевірки, необхідні при ліквідації юридичної особи публічного права.

Враховуючи вказаний план заходів, відсутність структури управління, штатного розпису, кошторису про фінансування, відсутність майна на балансі Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, колегія суддів дійшла висновку, що поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства не відновить його порушеного права на працю, оскільки відповідно до Постанови №1003 територіальні органи Держлісагентства, які ліквідуються згідно з п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Держлісагентства.

З огляду на те, що Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства відповідно до даних внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстроване 09.12.2022, тому відповідно до положень Постанови №1003, а також з урахуванням наказу Держлісагентства України №1008 від 09.11.2022 "Про затвердження Положення про Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства" та штатного розпису апарату Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на 2023 рік від 30.12.2022, Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства фактично з моменту реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства припинило здійснювати свої функції, які у зв`язку з реорганізацією юридичної особи публічного права перейшли до Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до ст.2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з бору суб`єктів владних повноважень.

Частинами першої та другої статті 6 КАС України визначено, що при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Колегія суддів враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 по справі №826/7380/15, в якій вказано, що верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства па досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя, за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, колегія суддів вважає, що для ефективного правового захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 від порушень, здійснених Держлісагентством України, а також забезпечення їх виконання та унеможливлення необхідності наступних звернень до суду (як це відображено у вказаних вище судових рішеннях), а також враховуючи, що спосіб відновлення порушеного права на працю позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання, а також, враховуючи приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а також Верховного Суду у постанові №807/2322/15 від 23.09.2021, колегія суддів дійшла висновку, що Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є правонаступником Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, а тому ОСОБА_1 повинен бути поновлений на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, що призведе до ефективного вирішення спору та захистить його конституційне право на працю.

Враховуючи задоволені позовні вимоги, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.371 КАС України, поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства підлягає негайному виконанню.

У частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Отже, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно п.п.1 розділу І, п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Відповідно до абз.4 п.2 розділу ІІ Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У матеріалах справи наявна довідка про доходи від 14.12.2022, зі змісту якої вбачається, що розмір грошового забезпечення позивача у вересні 2021 становив 23974,07 грн, у жовтні 2021 року - 25205,57 грн.

При цьому, середньоденний розмір заробітної плати позивача станом на день його звільнення становить 1170,94 грн, з урахуванням податків та обов`язкових платежів (49179,64 грн (розмір грошового забезпечення позивача за вересень-жовтень 2021 року) / 42 (кількість робочих днів у вересні-жовтні 2021 року відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2021 рік).

Середньомісячна заробітна плата позивача складає 24589,82 грн, з урахуванням податків та обов`язкових платежів (49179,64 (розмір грошового забезпечення позивача за вересень-жовтень 2021 року) / 2 місяці перед звільненням (вересень-жовтень 2021 року).

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за вимушений прогул, судом враховано період з 13.01.2023 по 02.05.2023 та розрахунок норм тривалості робочого часу на 2023 рік. Така кількість днів становить 78.

З урахуванням вищевикладеного, сума, яка підлягає стягненню дорівнює 91333,32 грн (1170,94 грн (середньоденний розмір заробітної плати) * 78 (кількість днів вимушеного прогулу), з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає до задоволення, а скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення.

Колегія суддів також враховує, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів з приводу висновків суду про поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено та не подано відзив на апеляційну скаргу позивача із спростуванням його аргументів про наявність підстав для поновлення на посаді у новоствореній установі.

Відтак, беручи до уваги положення статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи позивача про поновлення його на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства не були спростовані ні відповідачем, ні третьою особою.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії") від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії") від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії") від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі №380/3108/23 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ) про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з 13 січня 2023 року.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі №380/3108/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням судді Шевчук С.М. у відпустці з 12.06.2023 по 25.06.2023 включно, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 26.06.2023.