Справа № 500/1468/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1468/23

28 червня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фону України у Львівській області №14 від 29 вересня 2022 року про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу 08 березня 1967 року народження, нарахування пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фону України у Львівській області №14 від 29 вересня 2022 року, в ході розгляду заяви про призначення пенсії за віком встановлено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, підтверджено факт роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 лише в обсязі 2 роки 4 місяці і 12 днів, а тому відповідно до поданих документів, відповідач дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає такий висновок відповідача протиправним, та зазначає, що вона має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії Категорія 4, та працює 28 років 3 місяця та 20 днів, з огляду на що, наявні підстави для поширення на неї дії приписів статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою від 17.04.2023, суд залишив позовну заяву без руху, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви (та її копії, відповідно до кількості учасників справи), в яких зазначити належних відповідачів щодо кожної із визначених позовних вимог, в тому числі його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом спосіб, зазначено належного відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Ухвалою суду від 01.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

12.05.2023, на адресу суду надійшло клопотання відповідача у справі про необхідність надання копій позовної заяви.

16.06.2023, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у справі, зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що на момент звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, - її вік становив 55 років 6 місяців 15 днів, страховий стаж - 28 років 3 місяці 20 днів. Однак, за результатами розгляду документів наданих позивачкою, підтверджено факт проживання станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 12 днів (при необхідних - 4 роки), що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796. Просить у задоволенні позову відмовити.

26.06.2023, позивачем подано на адресу суду додаткові докази у справі, зокрема, копії трудової книжки НОМЕР_1 .

Інших заяв, в тому числі по суді справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживає м. Заліщики, Заліщицького району Тернопільської обл., що стверджується копією паспорта громадянина України (арк. справи 9).

Позивач має статус особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (Категорія 4) (арк. справи 17).

23.09.2022 звернувся до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі Закон №796-XII).

Вказану заяву за принципом «екстериторіальності» передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про відмову У призначенні пенсії № 14 від 29.09.2022 відмовлено позивачу у призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (арк. справи 16).

Так, відмовляючи позивачу відповідач вказав, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 є умова постійно проживати чи постійно працювати в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років.

За результатом розгляду поданих позивачем документів відповідачем підтверджено факт роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 2 роки 04 місяці 12 днів з необхідних 4-х років. Відповідач вказав, що згідно поданих документів право на дострокову пенсію за віком згідно статті 55 Закону №796 відсутнє, проте з 09.03.2030 особа матиме право на пенсію за віком згідно на загальних підставах згідно статті 26 Закону України № 1058.

Також вказаним рішенням позивачу зараховано до страхового стажу 28 років 3 місяці 20 днів, та не зараховано період роботи в колгоспі з l5.11.1989 по 06.07.1990 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні у колгоспі. Однак, позивач в межах даної судової справи, позовних вимог щодо зарахування вказаного періоду до страхового стажу не заявляє, будь-яких підстав позову щодо вказаної частини рішення суб`єкта владних повноважень не зазначено.

Листом №1900-0215-8/31356 від 25.10.2022 ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомило позивача про те, що згідно поданих ним документів, на момент звернення про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 не підтверджено умову постійно проживати чи постійно працювати в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років (арк. справи 15).

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення створює Закон № 796-ХІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу - з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» м. Заліщики Тернопільської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною першою статті 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Судом встановлено, що позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 (Категорія 4) як особі яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (арк. справи 17).

На час видачі позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 (Категорія 4) діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі Порядок № 51).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Посвідчення є документом суворого обліку.

Суд зазначає, що пункт 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 доповнено підпунктом 7 згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021, відповідно до якого: 7) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року у справі №398/494/17.

Суд зазначає, що наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, що підтверджується посвідченням категорії 4 серії НОМЕР_2 громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією.

Окрім цього, з долученої до матеріалів судової справи трудової книжки НОМЕР_4 від 24.07.1985 слідує, що позивач станом на 01.01.1993 працювала на ряді підприємств Заліщицького району Тернопільської області, що відповідачем не спростовано.

Більше того, з оскарженого рішення слідує, що відповідачем підтверджено позивачу факт роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 2 роки 04 місяці 12 днів, без розшифровки того які саме періоди та на яких підприємствах відповідачем взято до уваги, а які ні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач як до 01.0.1993 так і надалі (до 2015 року) працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується належними доказами.

Також, слід врахувати і те, що позивач має статус особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (Категорія 4), що відповідачем не заперечується.

Отже, з урахуванням висновків суду та позиції відповідача, в сукупності суд приходить до висновку, що позивач набув право на зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, як особа, яка в установленому законом порядку набула статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом не менше 4-х років, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №14 від 29 вересня 2022 року в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-XII та не відповідає передбаченим частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №14 від 29 вересня 2022 року в частині незарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 15.11.1989 по 06.07.1990 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , то суд зазначає, що в цій частині рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом спору у цій судовій справі.

З приводу позовних вимог зобов`язального характеру (про призначення пенсії позивачу), то оцінивши наявні у справі докази суд дійшов переконання, що приймаючи рішення №14 від 29 вересня 2022 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-XII, відповідач не надав належної правової оцінки інформації про статус особи згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (Категорія 4), що містяться у матеріалах справи, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-XII та, як наслідок, не врахував докази, в підтвердження того, що позивач має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Львівській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-XI та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №14 від 29 вересня 2022 року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) гривень 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 червня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.