Справа № 160/1491/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2023 року Справа № 160/1491/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком №2, а саме: з 22.05.2004 по 01.07.2012;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020;
- з 09.01.2023 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційною Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі №160/1491/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Означеною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
09.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3444/23ел), у якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи наступне. Умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат визначаються Законом №1058. Згідно пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років для жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Вік позивача на дату звернення: 51 рік 4 місяці. Страховий стаж позивача на дату звернення: 36 років. Пільговий стаж позивача на дату звернення 10 років 2 місяці. Відповідач наголошує, що позивач не досяг встановленого законодавством віку, оскільки на дату звернення позивачу виповнилось 51 рік, натомість, встановлений законом поріг 55 років, відтак, позивач не має права виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до під. 2 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, зазначає, що за доданими документами до страхового стажу роботи не зараховано період роботи з 22.05.2004 по 01.07.2012, оскільки посада в пільговій довідці №235 від 30.12.2022, виданій ВП «Шахтоуправління Першотравенське», не відповідає посаді згідно запису №11 трудової книжки НОМЕР_2 . У довідці №235 від 30.12.2022, виданій ВП «Шахтоуправління Першотравенське» зазначено: «Машиніст підіймальної машини», натомість у записі №11 трудової книжки НОМЕР_2 зазначено (мовою оригіналу): «Машинист подъема поверхности». Відповідач наголошує, що для зарахування періоду з 22.05.2004 по 01.07.2012 необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи на посаді, яка відповідає запису в трудовій книжці. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 09.0.18.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, зареєстрованою за №58, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відповідними документами.
Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 09.01.2023. Пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(Список №2) становить 55 років. Вік заявника 51 рік 4 місяці. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 25 років.
Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 10 років.
Страховий стаж особи становить 36 років 0 місяців.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Пільговий стаж особи становить 10 років 2 місяці.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період з 22.05.2004 по 01.07.2012, оскільки посада в пільговій довідці №235 від 30.12.2022 не відповідає посаді згідно трудової книжки.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач набуде після досягнення 55 років. Працює з 02.04.1992. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 11.08.2026. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Зазначене рішення направлено позивачу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про направлення рішення» від 20.01.2023 №0400-010228-8/9405.
Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 2 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вказана норма набрала чинності з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом «б» ст. 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015.
Пунктом 3 цього Рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.
Виходячи із засад розумності та справедливості, та в силу ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» судом мають враховуватись висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020.
У пункті 3.2 зазначеного вище Рішення Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.
У пункті 4.4 зазначеного вище Рішення Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13, Закону № №1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми статті 114 Закону №1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.
Суд зазначає, що норми статті 114 Закону України №1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону №1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону №1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та статтею 14 Закону №1058.
Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України Європейський Суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський Суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.
Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, а від так підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.
В той час, враховуючи правову позицію рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідачів про те, що позивач не досяг необхідного пенсійного віку.
Щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи останнього з 22.05.2004 по 01.07.2012, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка, а також після 21.08.1992 документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
В оскарженому рішенні зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 22.05.2004 по 01.07.2012 з причин невідповідності посаді, зазначеній у пільговій довідці №235 від 30.12.2022, запису у трудовій книжці.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 10.07.1989 щодо зазначеного вище спірного періоду роботи позивача наявні наступні записи:
- 22.05.2004 переведена машиністом підйому поверхні з повним робочим днем, згідно розпорядження №510 від 10.06.2004 (запис №11);
- 02.07.2012 переведена машиністом піднімальної машини, згідно наказу генерального директора ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №373 від 02.07.2012 (запис №12).
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 10.07.1989 також містить записи про те, що за підсумками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, та відповідно до розпоряджень №147 від 10.07.2012, №6583 від 25.12.2015.
Вирішуючи питання щодо незарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача, суд звертає увагу, що зазначені вище записи в трудовій книжці позивача ніким не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались.
Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи на підтвердження доцільності зарахування спірного періоду до пільгового стажу роботи позивача за професією, віднесеною до Списку №2.
У трудовій книжці зазначено посилання на відповідні накази та розпорядження як на підставу внесення записів, які завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином та у чіткій послідовності.
Крім того, пільговий характер роботи позивача підтверджується довідкою №235 від 30.12.2022 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Першотравенське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», відповідно до якої за період з 22.05.2004 (розпорядження №510 від 10.06.2004) по 02.08.2016 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та виконувала гірничі роботи з повним робочим днем (Шахта Ювілейна) за професією, посадою машиніст підіймальної машини, що передбачена Списком №2, розділ І, підрозділ 1, позиція 1.1а, класифікатор професій ДК 003-95, 12 років 2 місяці 11 днів.
Доводи відповідача щодо неможливості зарахувати до страхового стажу період роботи з 22.05.2004 по 01.07.2012 з причин невідповідності посаді, зазначеній у пільговій довідці №235 від 30.12.2022, запису у трудовій книжці, до уваги судом не беруться, оскільки трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 10.07.1989 містить всі необхідні записи, які підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період.
Разом з тим, суд дійшов висновку, що довідка №235 від 30.12.2022 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Першотравенське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», відповідає вимогам п. 20 Порядку №637, відтак, підстави для неприйняття останньої пенсійним органом для підтвердження пільгового стажу позивача відсутні.
Крім того, доказів недостовірності наданих позивачем документів пенсійним органом не надано.
Також, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Таким чином, законодавець не тільки наділив пенсійні органи правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу.
Таким чином, відсутність у відповідача бажання здійснити перевірку відомостей, що відображена у наданій довідці, за загальним правилом, не може бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи позивача з 22.05.2004 по 01.07.2012.
Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання пенсійного органу зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи позивача з 22.05.2004 по 01.07.2012.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що умовою для виникнення у особи права на пільгову пенсію за Списком№2 є досягнення пенсійного віку 50 років при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, що відноситься до пільгового стажу.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має страховий стаж 36 років, з них більше 10 років пільгового стажу роботи за Списком №2, при цьому, досягла необхідного пенсійного віку 50 років, а отже, наведені обставини свідчать про те, що пенсійним органом необґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо позовних вимог позивача в частині призначення, нарахування та виплати останньому з 09.01.2023 пенсії за віком за Списком №2, суд зазначає таке.
Виконання рішення суду в частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача періоду роботи за відомостями трудової книжки та підтверджуючих документів потребуватиме вчинення пенсійним органом дій щодо проведення нового розрахунку пільгового стажу.
При цьому, до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань, та суд не обраховує дійсний стаж позивача. Суд як орган, уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно органам Пенсійного фонду.
Тобто, повноважним органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд (його територіальні органи), суд не може перебирати компетенцію суб`єкта владних повноважень та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.
Таким чином, оскільки пенсійним органом при розгляді заяви позивача не вирішено питання щодо зарахування періодів роботи за відомостями трудової книжки та підтверджуючих документів до пільгового стажу, не проведено обрахунок всього стажу, а отже, не перевірено ті умови, з якими Закон №1058-ІV пов`язує наявність в особи права на пенсію за віком, то суд не може перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо призначення пенсії. Суд лише здійснює контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.
Отже, позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, з метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд вважає для належного захисту порушеного права позивача за необхідне зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком за на пільгових умовах, та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву позивача від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, який у даному спорі є органом, що призначає пенсію.
Таким чином, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених останнім прав позивача.
Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність покладення саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язання щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи ОСОБА_1 з 22.05.2004 по 01.07.2012 та необхідність повторно розглянути заяву останньої від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні, оскільки саме цим органом Пенсійного фонду порушено права позивача на належний соціальний захист.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, звернутих до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки рішенням або діями (бездіяльністю) зазначеного пенсійного органу права позивача порушено не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання цієї позовної заяви до суду у розмірі 2147,20 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 536,80 грн.
Разом з тим, на користь позивача підлягає поверненню з Державного бюджету України надмірно сплачені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 22.05.2004 по 01.07.2012.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. згідно квитанції від 25.01.2023 № 4389-2064-9009-7131.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17.04.2023.

Суддя О.В. Царікова