Справа № 460/18325/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/18325/22 пров. № А/857/1465/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач - Кушнерика М.П.,

суддів - Мікули О.І., Курилець А.Р.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року (суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне,) у справі №460/18325/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 20 травня 2022 року по 25 травня 2022 року (5 календарних днів), в сумі 5271,88 грн., у зв`язку з не виплатою позивачу на день звільнення 20 травня 2022 року відповідачем винагороди в розмірі 30.000 грн. з розрахунку пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 20 травня 2022 року грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 30 днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.05.2022 був виключений з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На момент виключення зі списків особового складу, повний розрахунок грошового забезпечення з ним не проведено своєчасно, виплати було здійснено лише 25.05.2022. Враховуючи викладене вважає, що на його користь підлягає стягненню середній розмір грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (5 днів).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 на день звільнення 20 травня 2022 року винагороди в розмірі 30 000 грн з розрахунку пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 20 травня 2022 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 30 днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 травня 2022 року по 25 травня 2022 року (5 календарних днів) в сумі 5161,65 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи, а навпаки аналіз і оцінка доказів проведені вибірково, необґрунтовано мотиви відхилення доказів, що мають значення для справи, внаслідок чого суд дійшов до неправильних висновків щодо спірних правовідносин.

Апелянт вважає, що відсутні порушення з боку відповідача під час здійснення виплат грошового забезпечення при звільненні позивача з військової служби.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 20.05.2022 №128 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 20.05.2022.

Вищевказаному наказі зазначено про виплату позивачу: винагороди в розмірі 30000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 20 травня 2022 року; грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік за 30 календарних днів; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 30 днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні.

25.05.2022 позивачу виплачено кошти в загальній сумі 605139,10 грн. Вказані обставини підтверджуються випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 51).

Оскільки відповідачем проведено повний розрахунок при звільненні 25.05.2022, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що поведінка відповідача щодо не виплати позивачу на день звільнення винагороди в розмірі 30 000 грн з розрахунку пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 20 травня 2022 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 30 днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправною бездіяльністю, яка порушує права позивача, а тому таке порушене право підлягає судовому захисту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Зі змісту ст. 117 КЗпП України є підстави для висновку про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено винагороди в розмірі 30.000 грн. з розрахунку пропорційно часу проходження служби за період з 01 травня по 20 травня 2022 року грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 30 днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

З аналізу статей 47, 116, 117 КЗпП України випливає, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та розрахунком суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 5161,65 грн. за період з 20.05.2022 по 25.05.2022, який наведений в рішенні суду.

Крім того слід зазначити, що апелянтом не оскаржується розрахунок суми стягнення середнього заробітку зроблені судом першої інстанції та наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів виходить з того, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 30.04.2020р. у справі № 140/2006/19, статтею 117 Кодексу законів про працю України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у справі, яка розглядається суд, встановивши право позивача на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зобов`язаний визначити суму такого відшкодування, а не зобов`язувати відповідача провести її нарахування та виплату.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 31.03.2021р. у справі № 120/2617/20-а, від 20.05.2021р. у справі № 380/3007/20 та від 29.10.2021р. у справі № 380/5499/20.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2022 року по 25.05.2022 року (5 календарних днів) в сумі 5161,65 грн.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 460/18325/22, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула