Справа № 520/4624/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 р. №520/4624/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ,Донецька область,84333, ), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15,м. Київ,01011, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил (, вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року №152, без врахування разових премій виплачених у листопаді 2018 року, серпні 2019 року та листопаді 2019 року.

2. Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (, вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2018 року, серпень 2019 року, листопад 2019 року з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених у листопаді 2018 року у розмірі 8626,20 грн., у серпні 2019 року у розмірі 3298,95 грн. та листопаді 2019 року у розмірі 13367,70 грн.

3. Визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора (), щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Генерального прокурора України від 06.06.2016 року №198, без врахування разових премій виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року.

4. Зобов`язати Офіс Генерального прокурора () здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2015 року, листопад 2016 року, листопад 2017 року з врахуванням при визначенні її розміру премій виплачених у листопаді 2015 року у розмірі 8985 грн, у листопаді 2016 року у розмірі 6527,18 грн. та у листопаді 2017 року у розмірі 6177,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про не включення відповідачами, всупереч вимог Порядку № 152, а також Порядку №198, до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обраховується розмір спірної винагороди, додаткових разових премій, які були виплачені йому у листопаді 2015-2019 років та серпні 2019 року, що призвело до протиправного зменшення розміру виплати винагороди за участь в АТО/ООС та не здійснення повного розрахунку при звільненні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач, Спеціалізована прокуратура у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил, 16.03.2023 до суду надала відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що спірна винагорода, розмір якої не є фіксованим, виплачується військовослужбовцям лише за умови одночасного його залучення до проведення антитерористичної операції в порядку, встановленому законодавством, перебування у районі проведення антитерористичної операції (пункт 2 розділу І Порядку № 198), а також за наявності коштів для її виплати.

Пояснив, що у даній справі позивачу відповідно до наказів Генеральної прокуратури України виплачувалась, як додаткова разова премія (листопад 2015-2019 років та серпень 2019 року), так і щомісячна премія. Однак, враховуючи, що разова премія у розумінні пункту 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, її розмір не включався до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розраховано спірну винагороду. На підтвердження такої правової позиції наводить висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 25.11.2022 у справі № 240/5230/18, від 24.04.2019 у справі № 266/2322/16-а, відповідно до яких спірна винагорода не має систематичного характеру, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим, така винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Другим відповідачем, Офісом Генерального прокурора, 29.03.2023 надано відзив на позовну заяву, в якому також наполягав на відсутності підстав для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО/ООС з урахуванням додаткових разових премій, пославшись на приписи Порядку № 152 та Порядку № 198 виклав доводи, аналогічні тим, що містить відзив на позовну заяву першого відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 що в період з липня 2004 року по 10 вересня 2020 року проходив службу на різних посадах в органах прокуратури України.

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 577к Позивача з 10 вересня 2020 року звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення.

Підставою прийняття такого рішення був наказ Міністра оборони України від 10 вересня 2020 № 449, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Позивача - полковника юстиції ОСОБА_1 , прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо виплати грошового забезпечення у неналежному розмірі, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року (тут і надалі Закон № 1697-VII в редакції до 25.09.2019 року (дата набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 року №113-ІХ)), до військових прокуратур належали Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 року (далі - Закон №113-ІХ), виключено поняття «військові прокуратури» із Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. До дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України № 1697-VII військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

У відповідності до частини 4 статті 83 Закону України № 1697-VII на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

З наведеного слідує, що на позивача, як особу що проходила службу в органах воєнної прокуратури, поширюються соціальні та правові гарантії, передбачені нормативно правовими-актами для військовослужбовців.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20.12.1991 року № 2011- XII (далі по тексту - Закон № 2011- XII).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Тобто, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення, до яких серед інших відноситься премія; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 (далі по тексту постанова КМ України № 704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналіз положень статті 9 Закону 2011-XII та постанови КМ України № 704 дозволяє зробити висновок, що грошове забезпечення військовослужбовця включає, як щомісячні, так і одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому, до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відносяться: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія.

Тобто, законодавець передбачив, що обов`язковою ознакою віднесення будь-яких виплат до складу щомісячних видів додаткового грошового забезпечення є системний характер їх виплати. З огляду на викладене, премію також віднесено до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, що є логічним при щомісячній її виплаті.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли з приводу виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду не в повному обсязі, а саме без урахування при її обчисленні додаткових разових премій.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (втратила чинність 21.01.2016) розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць.

Механізм, умови виплати та розмір винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі винагорода) військовослужбовцям військових прокуратур, які проходять службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військових прокуратур (на правах регіональних та місцевих), затверджено Порядком № 198 (втратив чинність з 14.08.2018).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 198 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу Генерального прокурора України, підготовленого кадровим підрозділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та погодженого фінансовим підрозділом Генеральної прокуратури України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 198 розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Наказом Генеральної прокуратури України від 26.07.2018 № 152 ( підлягає застосуванню з 01.08.2018) визнано таким, що втратив чинність Порядок № 198, та затверджено новий Порядок № 152, яким передбачено механізм, умови виплати та розмір винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - винагорода) військовослужбовцям військових прокуратур, які проходять службу на посадах прокурорів та слідчих в органах військових прокуратур (на правах регіональних та місцевих).

Так, за змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 152 військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень. На виконання вимог підпункту 1 розділу ІІІ Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури. При цьому, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 152 встановлено, що розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії. Сукупний аналіз наведених норм Поряду № 198 та Порядку № 152 дає підстави стверджувати, що вони містили аналогічні за змістом положення щодо порядку обчислення спірної винагороди, зокрема, до складу грошового забезпечення військовослужбовця (військового прокурора) з якого обраховується розмір спірної винагороди входить: розмір посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячні додаткові види місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини при обчисленні розміру винагороди за участь в АТО/ООС, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Натомість, щомісячні додаткові види місячного грошового забезпечення постійного характеру мають бути обов`язково враховані при виплаті спірної винагороди

Аналогічний правовий висновок щодо можливості включення до складу грошового забезпечення, як обрахункової виличини одноразових додаткових видів грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 760/8406/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 822/2741/17. Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Варто вказати, що законодавцем окремо не передбачена у Порядку № 152 та Порядку № 198 можливість врахування одноразових видів грошового забезпечення (в т.ч. додаткових разових премій), при розрахунку розміру винагороди за участь в АТО/ООС.

Суд вважає, що зазначення законодавцем в якості обов`язкової ознаки «постійний характер» щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення, виключає можливість врахування разових премій при обрахунку спірної винагороди.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» надано право керівникам, у межах затвердженого фонду оплати праці, здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначалися у положенні про преміювання.

Пунктом 1.10 Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.06.2015 № 84 передбачено, що з метою заохочення працівників за ініціативність та оперативність у роботі, добросовісне виконання службових обов`язків та з нагоди державних, професійних свят і ювілейних дат може бути виплачена одноразова премія, розмір якої визначається Генеральним прокурором України, прокурорами обласного рівня, ректором Національної академії прокуратури України в кожному конкретному випадку, у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисах та економії фонду оплати праці.

Пунктом 8 Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 № 234 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за № 1028/30896, також було передбачено, що з метою заохочення працівників за ініціативність у роботі, сумлінне виконання службових обов`язків та з нагоди державних, професійних свят і ювілейних дат може виплачуватися одноразова премія, розмір якої визначається Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України в кожному конкретному випадку, у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Судом встановлено, що наказами Генеральної прокуратури України від 17.11.2015 № 1778ц, від 25.11.2015 № 1575-ц, від 22.11.2017 № 67-зц, від 26.11.2018 № 91-зк, від 08.2019 № 89-зк, від 27.11.2019 № 115-зк за сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків та з нагоди свята (Дня працівників прокуратури України та Дня Незалежності України) призначено до виплати разову премію у розмірі, зазначеному в наказі.

Так, відповідно до розрахункових листів позивачу виплачена премія разова у листопаді 2015 року у розмірі 8985 грн., у листопаді 2016 року у розмірі 6527,18 грн., у листопаді 2017 року у розмірі 6177,80 грн., у листопаді 2018 року у розмірі 8626,20 грн. (7201,80 грн виплачена у листопаді 2018 року + 1424,40 грн. виплачена у березні 2019 року у якості перерахунку), у серпні 2019 року у розмірі 3298,95 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 13367,70 грн. Суд зауважує, що призначена вищевказаними наказами Генеральної прокуратури України додаткова разова премія відповідно до пункту 2 статті 9 Закону 2011-ХІІ відноситься саме до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому, одноразовий характер її виплати сторонами не заперечується.

Враховуючи вищевикладені висновки суду щодо неможливості включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується розмір винагороди за участь в АТО/ООС, разових додаткових видів грошового забезпечення, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачами було неправомірно розраховано розмір виплати спірної винагороди ОСОБА_1 без урахування додаткових разових премій, що були виплачені останньому у листопаді 2015-2019 років та серпні 2019 року.

Суд зазначає, що тлумачення положень Порядку №152 та Порядку №198 у спосіб, на якому наполягає позивач, є необґрунтованим, оскільки відсутність слова «щомісячних» премій не свідчить про обов`язковість врахування премій, що разово виплачувались військовслужбовцю (військовому прокурору), при обрахунку розміру винагороди за участь в АТО/ООС. Таке помилкове тлумачення позивачем норм права суперечить загальному правовому підходу щодо визначення складу грошового забезпечення військовослужбовця. За встановлених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ,Донецька область,84333, ), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15,м. Київ,01011, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 28.06.2023 року.

Суддя Бідонько А.В.