Справа № 140/7021/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7021/22 пров. № А/857/1785/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 140/7021/22 (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання зарахувати до спеціального страхового стажу періоди роботи з травня 2018 року по вересень 2022 року у ВП Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» для призначення пенсії та здійснити призначення і виплату пенсії, з у рахуванням даного страхового стажу, з 25 січня 2020 року (з моменту досягнення відповідного віку).

Рішенням від 13 грудня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 14 січня 2021 року №02 визнав протиправним та скасував.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 05 січня 2021 року у відповідності до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу період роботи на посаді гірника підземного відокремленого підрозділу Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з 01.01.2018 по 29.07.2019 включно (1 рік 6 місяців 29 днів).

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в користь ОСОБА_1 992, 40 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 страховий стаж позивача підтверджений з січня 2018 року по травень 2019 року. Проте позивач зарахував до пільгового стажу період роботи позивача на посаді гірника підземного відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з 01.01.2018 по 29.07.2019 включно.

Апелянт зазначив, що навіть за умови зарахування спірного періоду роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пільгового стажу буде недостатньо для призначення позивачу пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також вказує на те, що суд не може обчислювати спеціальний стаж, визначати право на пенсію, а відтак, не може зобов`язати відповідача призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважає, що пенсійний орган діяв у повній відповідності до вимог нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. Просить відхилити вимоги апеляційної скарги.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 05 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для призначення пенсії позивачем були представлені всі необхідні документи.

Рішенням від 14.01.2021 №02 відповідач - Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області - відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу.

Відповідач зарахував позивачу стаж за Списком №1 лише 8 років 5 місяців 21 день, не зараховувавши у пільговий стаж період роботи з січня 2018 року, оскільки за цей період відокремленим підрозділом «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» не були сплачені страхові внески.

Вважаючи такі дії і рішення пенсійного органу протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботі у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», та, відповідно, з врахуванням такого стажу - призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 05.01.2021.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (05.01.2021), позивачу виповнилось 50 років. При цьому, підставою для відмови у призначенні пенсії послужило те, що у позивача стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, складає 8 років 5 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. Так, позивачу не враховано до зазначеного стажу періоди роботи у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з січня 2018 року у зв`язку з відсутністю інформації про сплату єдиного внеску.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом ст. 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Апеляційний суд вказує, що позивач з 01.01.2018 по 29.07.2019 працював у відокремленому підрозділі ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», що підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки НОМЕР_1 . При цьому колегія суддів звертає увагу, що спору щодо належності робіт, на яких працював позивач до Списку № 1, немає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування періодів роботи у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. За умови підтвердження пільгового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач діяв протиправно, не врахувавши до страхового (пільгового) стажу позивача період його роботи з 01.01.2018 по 29.07.2019 у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля». Таким чином, позивач має право на зарахування до загального та спеціального (пільгового) стажу вказаного періоду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пунктом 1 ч.1 ст.45 Закону України №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Встановлено, що позивач станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (05.01.2021) досяг 50-ти річного віку. Наявний у позивача страховий та пільговий стаж роботи (з врахуванням періоду з 01.01.2018 по 29.07.2019) відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058, та становить більше 22 та 10 років відповідно.

Таким чином, судом першої інстанції правильно зобов`язав відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 05.91.2021 на підставі ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши при цьому до його страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 період роботи з 01.01.2018 по 29.07.2019 у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 140/7021/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених у статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 26.06.2023.