Справа № 640/26744/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ключковича В.Ю.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - Головне управління), в якому просив визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №464 від 31.07.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що документом. який підтверджує взяття вузла розподільного обліку на абонентський облік є акт про прийняття вузла розподільного обліку / приладу - розподілювача теплової енергії на абонентський облік, складений за Формою, що визначена у додатку 2 до Порядку №270. Водночас, апелянт вказує, що відповідний акт за формою, що визначена у додатку 2 до Порядку №270, між споживачем та виконавцем комунальної послуги не складався.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено повністю. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року - скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 31 липня 2020 року № 464 (головуючий суддя Єгорова Н.М.).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2023 року касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

07 червня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві надійшли додаткові пояснення з врахуванням наявних у справі матеріалів, а також, правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві надійшло звернення гр. ОСОБА_1 (за вх. П-1005 від 21.02.2020) щодо порушень законодавства про захист прав споживачів комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

На підставі звернення гр. ОСОБА_1 (за вх. П-1005 від 21.02.2020), погодження Держпродспоживслужби від 01.04.2020 №15.3-10/2/5512, наказу Головного управління від 17.07.2020 №3818, здійснено позаплановий захід (перевірку) у КП «Київтеплоенерго» за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 83/53, предметом якого було дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 (за вх. П-1005 від 21.02.2020).

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, Головним управлінням складено Акт від 31.07.2020 №3818-1, в якому зафіксовано порушення:

- відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (п. 7 ч. 1 ст. 18), місцева державна адміністрація визначає та встановлює норми споживання у сфері житлово-комунальних послуг здійснює контроль за їх формуванням послуг згідно з п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладені та введені в дію (до 01.05.2019 року) зберігають чинність на умовах визначених такими договорами до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами визначеними цим Законом, але не пізніше 01.05.2020 року. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, може застосовуватися після укладення нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги»;

- під час перевірки встановлено, що у КП «Київтеплоенерго» відсутнє прийняте розпорядження щодо застосування методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, що унеможливлює розрахування норми за місцем загального користування та не враховано обсяг теплової енергії за встановленими (квартирними засобами обліку на централізоване опалення);

- КП «Київтеплоенерго» порушено: п. 10 абз. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Справлення плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. Виконавець і споживач не мають право відмовитися від врахувань показників засобів обліку;

- ч. 1 ст. 8 Розділу III Закону України «Про комерційний обік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року № 2119 VIII, рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначених власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги на основі показань вузла комунального обліку відповідної комунальної послуги;

- п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» 1023-ХІІ - при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

- п. 9 розділу «Тарифи та послуги та їх загальна вартість» договору від 27.12.2016 року №80100.

Таким чином, встановлено порушення:

- п. 10 абз. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630;

- п. 1 статті 8 Розділу III Закону України «Про комерційний обік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року №2119 VIII;

- п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» 1023-ХІІ;

- п. 9 розділу «Тарифи та послуги та їх загальна вартість» договору від 27.12.2016 року №60400.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві відносно КП «Київтеплоенерго» видано обов`язковий до виконання Припис від 31.07.2020 №464.

Відповідно до припису Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві від 31.07.2020 №464, з метою усунення порушень, КП «Київтеплоенерго» зобов`язано:

- провести перерахунок гр. ОСОБА_1 відповідно до споживання обсягів теплової енергії згідно до встановлених квартирних засобів обліку теплової енергії;

- повернути грошові кошти гр. ОСОБА_1 за нараховані сплачені обсяги теплової енергії за МЗК (місця загального користування) шляхом зарахування у майбутній період.

Не погоджуючись із даним приписом, позивач звервла до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, що міститься в абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Абзацами 5 та 6 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюють Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила № 630 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог абзацу 2 пункту 10 Правил № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності). Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення гр. ОСОБА_1 , Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві здійснено позаплановий захід (перевірку) у КП «Київтеплоенерго» за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 83/53, предметом якого було дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань викладених у зверненні, за результатами якого складено Акт від 31 липня 2020 року №3818-1 (Т. 1 а.с. 30-63).

Згідно Акту від 31 липня 2020 року №3818-1, відповідачем встановлено наступні порушення:

- відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (п.7 ч. 1 ст. 18), місцева державна адміністрація визначає та встановлює норми споживання у сфері житлово-комунальних послуг здійснює контроль за їх формуванням послуг згідно з п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладені та введені в дію (до 01.05.2019 року) зберігають чинність на умовах визначених такими договорами до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами визначеними цим Законом, але не пізніше 01.05.2020 року. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, може застосовуватися після укладення нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

- під час перевірки встановлено, що у КП «Київтеплоенерго» відсутнє прийняте розпорядження щодо застосування методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, що унеможливлює розрахування норми за місцем загального користування та не враховано обсяг теплової енергії за встановленими (квартирними засобами обліку на централізоване опалення).

- КП «Київтеплоенерго» порушено: п. 10 абз. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Справлення плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. Виконавець і споживач не мають право відмовитися від врахувань показників засобів обліку.

- ч. 1 ст. 8 Розділу III Закону України «Про комерційний обік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року № 2119 VIII, рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначених власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги на основі показань вузла комунального обліку відповідної комунальної послуги;

- п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» 1023-ХІІ - при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

- п. 9 розділу «Тарифи та послуги та їх загальна вартість» договору від 27.12.2016 року №80100.

На підставі вищевказаного Акту, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві відносно КП «Київтеплоенерго» видано обов`язковий до виконання Припис від 31.07.2020 №464, яким, з метою усунення порушень, КП «Київтеплоенерго» зобов`язано:

- провести перерахунок гр. ОСОБА_1 , відповідно до споживання обсягів теплової енергії згідно до встановлених квартирних засобів обліку теплової енергії;

- повернути грошові кошти гр. ОСОБА_1 за нараховані сплачені обсяги теплової енергії за МЗК (місця загального користування) шляхом зарахування у майбутній період.

Як було вищезазначено, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року у даній справі скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 31 липня 2020 року № 464 (головуючий суддя Єгорова Н.М.).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції зазначив, що документом, який підтверджує взяття вузла розподільного обліку на абонентський облік є акт про прийняття вузла розподільного обліку/приладу - розподілювача теплової енергії на абонентський облік, складений за формою, що визначена у додатку 2 до Порядку №270.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що відповідний акт за формою, що визначена у додатку 2 до Порядку №270, між споживачем та виконавцем комунальної послуги не складався.

При цьому, акт прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення не може вважатися належним і допустимим доказом, що підтверджує факт прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку, оскільки, як було встановлено вище, останній не було складено на формою, визначеною Порядком №270, який станом на квітень 2019 року був чинний.

Отже, в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірний припис винесений передчасно та без урахування всіх фактичних обставин, оскільки у ході перевірки ГУ Держпродспоживслужби не пересвідчилося, що квартирний засіб обліку встановлений та взятий на абонентський облік із дотриманням вимог чинного станом на квітень 2019 року законодавства.

Водночас, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 травня 2023 року у даній справі, скасовуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року та направляючи справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що акт прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення не може вважатися належним і допустимим доказом, що підтверджує факт прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку, через те, що його не було складено за формою, визначеною Порядком № 270, який станом на квітень 2019 року був чинний, оскільки, неправильно складений виконавцем відповідної комунальної послуги документ не спростовує факту прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у даній справі для об`єктивного її розгляду слід, зокрема, встановити чи правомірно КП «Київтеплоенерго» зняло вузол розподільного обліку з абонентського обліку, проте, суд апеляційної інстанції, взагалі не досліджуючи цього питання, скасував рішення суб`єкта владних повноважень, не встановивши, якому з критеріїв, наведених у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не відповідає оскаржуване рішення, та обмежився встановленням того, що акт про прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку, складено не за формою, визначеною Порядком № 270.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у даній справі, слід встановити, чи правомірно КП «Київтеплоенерго» зняло вузол розподільного обліку з абонентського обліку.

Матеріали справи свідчать, що у квітні 2019 року гр. ОСОБА_1 було отримано лист КП «Київтеплоенерго» від 04 жовтня 2019 року № 30/1/1/4550 з вимогою надати акт обстеження із відповідним висновком, складений у відповідності до вимог п. 4 Порядку 829, суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками (Т. 1 а.с. 168).

Вказаним листом споживача повідомлено, що у випадку не надання акту, КП «Київтеплоенерго» буде змушено здійснювати нарахування за спожиту послугу з централізованого опалення без урахування показань вузлів розподільного обліку теплової енергії

Після отримання листа КП «Київтеплоенерго» від 04 жовтня 2019 року № 30/1/1/4550 лічильник споживача було знято з обліку.

З аналізу вищевказаного листа від 04 жовтня 2019 року № 30/1/1/4550 вбачається, що позивач, в обґрунтування своєї позиції, посилається на Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок №829), який визначає процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі (далі - вузол розподільного обліку), інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку, критерії визначення економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, лічильник гр. ОСОБА_1 був встановлений у квітні 2019, тобто, після набрання чинності Порядком № 829, на який посилається позивач.

Крім того, слід звернути увагу, що до свого звернення гр. ОСОБА_1 було додано затверджені директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» Технічні умови на встановлення квартирного засобу обліку спожитої теплової енергії у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до якого, був наданий Акт обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії згідно «Постанова від 10 жовтня 2018 року № 829 Київ» за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, з Акту обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії згідно «Постанова від 10 жовтня 2018 року № 829 Київ» за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що ним підтверджена можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (Т. 1 а.с. 170).

Отже, саме позивачем, як контролюючим суб`єктом була розглянута технічна документація та у січні 2019 року прийнято лічильник на облік.

При цьому, згідно матеріалів справи та доводів відзиву на позовну заяву, до отримання листа (вимоги) КП «Київтеплоенерго» від 04 жовтня 2019 року № 30/1/1/4550, споживач гр. ОСОБА_1 сплачував за спожите теплопостачання згідно показників свого теплового лічильника, що свідчить про те, що індивідуальний лічильник тепла позивачем був прийнято на облік згідно доданих споживачем документів.

Також, до отримання листа (вимоги) КП «Київтеплоенерго» від 04 жовтня 2019 року № 30/1/1/4550, споживач гр. ОСОБА_1 не отримував жодних претензій.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що лічильник споживача гр. ОСОБА_1 був взятий на облік КП «Київтеплоенерго», при цьому, взяття на облік відбувалося відповідно до норм, чинних на момент взяття на облік, а саме, Порядку №829.

Водночас, як правильно зазначено судом першої інстанції, з аналізу Порядку № 829 вбачається, що він не передбачає порядку зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік після набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників по даним лічильникам, які надаються споживачами.

Крім того, пунктом 12 Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270, яким чітко визначено, що не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії), який раніше був прийнятий на абонентський облік, в приміщенні реконструйованої, капітально відремонтованої будівлі, якщо реконструкція, капітальний ремонт будівлі були здійснені без заміни такого вузла обліку (приладу - розподілювача теплової енергії).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо вказаної норми, а саме, те, що навіть у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту будівлі (без заміни вузла обліку) повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку не проводиться.

Вищевказане свідчить, що жодною нормою чинного законодавства, на які посилається позивач, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку який раніше був прийнятий на абонентський облік.

Також, в матеріалах справи наявний лист Міністерства розвитку громад та територій України від 11.02.2020 №7/9.3.1/2349-20, в якому вказано, що оснащення окремих жилих та нежилих приміщень вузлами розподільного обліку теплової енергії регулюється Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Порядком визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829, Порядком оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженим Наказом 09.08.2018 №205, Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженим Наказом 12.10.2018 №270 (Т. 2 а.с. 14-15).

У даному листі зазначено: «Порядок №829 визначає процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку. При цьому, слід зауважити, що технічна можливість визначається перед встановленням вузлів розподільного обліку. Отже, на вже встановлені відповідно до проектів прилади розподільного обліку теплової енергії, які прийнято на абонентський облік до затвердження Порядку, складання акту про технічну можливість їх встановлення Порядком не вимагається».

Крім того, як наголосив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 травня 2023 року у даній справі, скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише через те, що такий акт було складено не за відповідною формою, не спростовує самого факту прийняття приладу на абонентський облік позивачем, а тому не впливає на правильність рішення суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем абзацу 2 пункту 10 Правил № 630, відповідно до якого, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом 5 пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Щодо дослідження обставин, чи була визначена технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , як на момент прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік так і на момент зняття з абонентського обліку, слід зазначити наступне.

Матеріали справи містять Акт обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії згідно «Постанова від 10 жовтня 2018 року № 829 Київ» за адресою: АДРЕСА_2 , складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Семпал Ко ЛТД» підписаний ПП ОСОБА_2 , у пункті 14 «Висновок щодо можливості встановлення» якого зазначено - можливо (Т. 1 а.с. 170).

Слід зазначити, що споживачем гр. ОСОБА_1 додано Робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії на об`єкті: квартира АДРЕСА_3 , який розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Семпал Ко ЛТД», розглянуто Керівником Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго», погоджено Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду подільського району м Києва» (Т. 1 а.с. 171-176).

Тобто, даний погоджений Робочий проект повністю підтверджує, що вузол обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено за технічної можливості.

Водночас, позивачем надано Акт обстеження (без номеру) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 складений та підписаний заступником начальника районного відділення збуту № 7 СП «ЕНЕРГОСБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» М.М. Федчук, головним інженером КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» В.П. Музиченко, начальником дільниці № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» Г.М. Байлик, а також, Акт обстеження від 22 листопада 2019 року № 278 підписаний фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 04 грудня 2019 року (Т. 1 а.с. 67-68, 74).

Згідно пункту 4 Порядку №829, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, зазначається критерій з переліку згідно з пунктом 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення, а також можуть зазначатися заходи, здійснення яких дозволить встановити вузли розподільного обліку.

Таким чином, Порядок № 829 передбачає, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів. Саме цим суб`єктом складається акт обстеження, у якому зазначається висновок про можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії, або її відсутність. При цьому, якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, то зазначається критерій з переліку згідно з пунктом 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення.

Разом з тим, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району місті Києва» та КП «Київтеплоенерго» не є суб`єктами господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів та, відповідно, не мають повноважень складати акти обстеження щодо технічної можливості встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії.

Крім того, акт обстеження без номеру житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 не містить відомостей, що обстеження відбулося вузла розподільного обліку в квартирі АДРЕСА_3 , як цього вимагає пункт 4 Порядку №829.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять жодного належного, допустимого доказу, зокрема, акти обстеження щодо технічної неможливості встановлення вузлів розподільного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Головне управління при проведенні позапланової перевірки та винесенні оскаржуваного припису від 31 липня 2020 року № 469 керувалося чинним законодавством, діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції необґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.