Справа № 520/40/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 червня 2023 року № 520/40/23

Харківський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАТ-АГРО" (вул. Комсомольська,44, с.Золочів, ) до Головного управління ДПС у Харківській області уторене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, ЄДРПОУ ВП 43983495) про скасування рішення,

установив

Позивач звернувся до суду з означеним позовом та просить суд: скасувати Рішення про застосування фінансових санкцій №0, винесене 03 лютого 2022 року Головним Управлінням ДПС у Харківській області; стягнути з Відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7500.00 грн. (сім тисяч п`ятсот грн. 00 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача в письмовому відзиві проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах та скасуванню не підлягає.

Дослідивши надані матеріали справи суд встановив, що Головним управлінням ДПС у Харківській області, відповідно до наказу ГУ ДПС в Харківській області від 15 грудня 2021 року №9557-п проведено фактичну перевірку господарських об`єктів ТОВ КАРАТ-АГРО, розташованих за адресами: вул. Комсомольська,буд.44-А, селище Золочів та вул. Підгірна будинок 105, селище Золочів.

За наслідками перевірки складено акт від 24 грудня 2021 року, яким встановлено порушення ТОВ КАРАТ-АГРО вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95 ВР Про державне регулювання виробництва і збігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, а саме зберігання пального для власного споживання без наявності відповідної ліцензії.

Не погодившись із висновком акту перевірки ТОВ КАРАТ-АГРО листом №6 від 14 січня 2022 року надано заперечення на акт фактичної перевірки.

Листом від 31.01.202 року № 269/Ж12/20-40-07-10-12 підприємство повідомлено про те, що висновки акту перевірки залишені без змін , а заперечення без задоволення.

03 лютого 2022 року Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено рішення про застосування фінансових санкцій №0, відповідно до якого до ТОВ КАРАТ-АГРО (код за ) застосовано штрафні санкції за порушення вимог частини 1 статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових гробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального у розмірі 500000,00 грн..

Не погодившись із Рішенням №0 про застосування штрафних санкцій, і винесеним 03 лютого 2022 року ГУ ДПС України в Харківській області на підставі висновків Акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Харківській області від 24 грудня 2021 току, ТОВ КАРАТ-АГРО подано до Державної податкової служби України Скаргу (заяву) (лист №17 від 10 лютого 2022 року).

Вказану Скаргу Державною податковою службою України отримано 15 лютого 2022 року.

Рішенням ДПС України від 09.12.2022 №16389/6/99-00-06-03-01-06 скарга ТОВ КАРАТ-АГРО залишена без задоволення, а рішення ГУ ДПС про застосування фінансових санкцій від 03.02.2022 № 0 - без змін.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Приписами п 75.1 , п. 75.1.13 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки; фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами п.80.1, 80.2.5 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, в т.ч. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Правове питання щодо визначення випадків та критеріїв, за яких у суб`єкта господарювання виникає обов`язок отримати ліцензію на право зберігання пального, вже було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 31 травня 2022 року (справа №540/4291/20). За наслідками системного аналізу норм підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1, 14.1.212, 14.1.224, 14.1.224-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України та статті 1, частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої, дев`ятнадцятої, двадцять першої, тридцять другої, тридцять восьмої, сорок третьої статті 15, абзаців восьмого, двадцять третього частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку Суд сформулював такий правовий висновок. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Приписами ст.1, ч.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР визначено, що зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

За приписами ст.15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

За приписами підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 ст.14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України. Не є акцизним складом пересувним:транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Згідно зі встановленими обставинами у справі, ТОВ «КАРАТ-АГРО» зареєстровано з 20.08.2014 року, основними видами діяльності згідно з КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (01.13.); розведення великої рогатої худоби молочних порід (01.41); допоміжна діяльність у рослинництві (01.61); вантажний автомобільний транспорт (49.41) тощо, що підтверджується Витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на 13 січня 2020 в користуванні товариства було 6137.7925 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Для здійснення господарської діяльності підприємством використовуються власні та орендовані транспортні засоби трактор Т-156 7183 ХБ, трактор МТЗ 892 НОМЕР_1 , трактор МТЗ 892 НОМЕР_2 , трактор ХТЗ 15504 АХ, трактор МТЗ 80 85-94 ХА, трактор МТЗ 80 71-82 ХБ, трактор МТЗ 892 175-58 АХ, трактор CLAAS АХіоп 940 175-56 АХ, трактор CLAAS АХіоп 940 175-60 АХ, трактор ДжонДір 17990 ТН, трактор МТЗ 80 09569 ТН, трактор CLAAS 157-29 АХ, комбайн CLAAS Т УКАНО 161-27 АХ, комбайн CLAAS LEXION 770 172.05 ВМ, трактор ДжонДір НОМЕР_3 , трактор ДжонДір 194-15 АХ, комбайн CLAAS LEXION НОМЕР_4 , трактор МТЗ 82.1-57 130 16 ТН, трактор МТЗ 892 210-25АХ, косілка Е-303 СД 6814, грейдер 17072 АХ, автомобіль КАМАЗ АХ 33-96 ЕМ, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_5 , автомобіль КАМАЗ АХ 42-91 СР, автомобіль КАМАЗ 349-92 ХА, автомобіль МАЗ 151 -79 ХА, автомобіль РЕНО НОМЕР_6 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_7 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_8 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_9 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_10 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_11 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_12 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_13 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_14 , автомобіль МАЗ НОМЕР_15 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_16 , автомобіль МАЗ 78-46 СТ, автомобіль КАМАЗ АХ39-21ЕН, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_17 , автомобіль КАМАЗ НОМЕР_18 , автомобіль КАМАЗ АХ 86-60 ЕТ.

У період, що перевірявся підприємство придбало дизельне паливо в кількості 72418,00 літрів, в тому числі у ТОВ «АГРО-ТЕХНОЛОДЖИ» на підставі видаткових накладних №377 від 06 квітня 2020 - дизельне пальне - 10,0 тис.л, №397 від 09 квітня 2020 року - дизельне пальне - 10.0 тис.л; №442 від 16 квітня 2020 року - дизельне пальне - 12,065 тис.л; №480 від 24 квітня 2020 року - дизельне пальне - 8.00 тис.л; №526 від 30 квітня 2020 року - дизельне пальне - 6.0 тис.л; №595 від 14 травня 2020 року - дизельне пальне - 8.8 тис.л та товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АТ-00000377 від 06 квітня 2020 року; №АТ-00000397 від 09 квітня 2020 року; №АТ-00000442 від 16 квітня 2020 року;№АТ-00000480 від 24 квітня 2020 року;№АТ-00000526 від 30 квітня 2020 року; №АТ-00000595 від 14 травня 2020 року; у ТОВ «Сан Ойл Трейдінг» на підставі видаткових накладних №217 від 11 квітня 2020 року - дизельне пальне - 12.5 тис.л.; № 235 від 17 квітня 2020 року - дизельне пальне - 5,0 тис.л. та товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) № СТ217 від 11 квітня 2020 року; №СТ235 від 17 квітня 2020 року.

Поставлена кількість дизельного палива еквівалента 72,418 м3. Обсяги споживання пального за рік податковим органом не встановлювались.

Долученими до матеріалів справи документами Лімітно-забірними відомостями за 06.04., 11.04., 24.04.2020 року та 14.05.2020 року підтверджено факт використання дизельного палива без здійснення зберігання останнього

Враховуючи наведені положення підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, встановлені судами обставини справи та правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року (справа №540/4291/20), суд дійшов висновку, що підстави вважати, що діяльність позивача в період, що перевірявся охоплюється визначенням «зберігання пального», яка підпадає під вимоги ліцензування у розумінні Закону№481/95-ВР відсутні, відповідно, позивач не мав обов`язку отримувати ліцензію для здійснення такої діяльності.

Окремо суд звертає увагу на обов`язок контролюючого органу встановлювати та фіксувати в акті перевірки саме той обсяг обставин та доказів на їх підтвердження, які належним чином підтверджують факт вчинення суб`єктом господарювання порушення вимог Закону №481/95-ВР, що полягає у здійсненні діяльності із зберігання пального без наявності ліцензії на право такого зберігання.

Так, згідно з усталеною позицією Верховного Суду акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Діяльність суб`єкта господарювання зі зберігання пального у місці, яке не підпадає під винятки, передбачені статтею 15 Закону №481/95-ВР та ПК України, без наявності відповідної ліцензії утворює склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн.

Такі штрафні санкції застосовуються податковим органом у випадку виявлення під час проведення фактичної перевірки складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР, що має бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону №481/95-ВР, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.

Зі змісту акта перевірки слідує, що податковий орган лише констатував факт отримання позивачем пального в певний період часу та відсутність доказів його списання.

Разом з тим, сам факт поставки пального на користь позивача, що останнім не заперечується, жодним чином не свідчить про факт зберігання пального без відповідної ліцензії.

Відсутність первинних документів, якими мало б бути оформлено факт списання, не є прямим свідченням того, що таке пальне у період, що був охоплений перевіркою, зберігалось суб`єктом господарювання.

Поряд з цим в акті перевірки не відображено відомостей про спосіб зберігання пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), виміри залишків пального, здійснення забору його зразків.

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Такі обставини не дають підстав вважати, що саме за правопорушення, яке полягає у здійсненні діяльності зі зберігання пального позивача притягнуто до відповідальності.

Посилання на звіт форми 20-ОПП про наявність складу пального за адресою АДРЕСА_1 та отримання в подальшому ліцензії на зберігання пального не є беззаперечним доказом зберігання пального в період, що перевірявся на вказаному об`єкті.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав висновки з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні оскарженого рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача, а отже, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 241-247, 255, 264, 293, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №0, винесене 03 лютого 2022 року Головним Управлінням ДПС у Харківській області

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області уторене на правах відокремленого підрозділу ДПС України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАТ-АГРО" судовий збір у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.