Справа № 160/1272/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1272/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2023, (суддя суду першої інстанції Єфанова О.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі № 160/1272/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

25.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо самостійного та безпідставного нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 17278,90 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-8060-53У про сплату боргу (недоїмки), яка видана 18.10.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення коштів на користь держави у розмірі 17278,90 грн.;

зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з єдиного соціального внеску, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом виключення самостійно нарахованої недоїмки у розмірі 17278, 90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зокрема зазначив, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України. Зазначив, що позивач у встановленому порядку зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює незалежну професійну діяльність. Вказує, що ним своєчасно та у повному обсязі сплачувались зобов`язання зі сплати єдиного внеску, як фізичною особою - підприємцем.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач зареєстрований як ФОП, проводить незалежну професійну діяльність, оскільки він є адвокатом. За 2017 та 2018 роки позивачем не отримано доходу від здійснення незалежної професійної діяльності. Згідно з податковими деклараціями платника Єдиного податку ФОП за 2017 та 2018 роки ОСОБА_1 самостійно задекларовано суми нарахованого єдиного внеску до сплати на спрощеній системі оподаткування, а саме: у 2017 році отримано дохід у сумі 764 277 грн., у 2018 році отримано дохід у сумі 406 833.49 грн. При цьому, за 2017 рік сума ЄВ сплачена позивачем у розмірі 8 488 грн., а у 2018 році 9 828.72 грн. Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄВ як особою, що провадить незалежну професійну діяльність за 2017 2018 роки позивачем не подавалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.01.2023 року з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 стало відомо, що Синельниківським відділом державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відносно позивача відкрите виконавче провадження 68777509, щодо стягнення коштів на користь держави.

19.01.2023 року при ознайомлені з вищевказаним виконавчим провадженням позивач дізнався, що підставою відкриття виконавчого провадження послугувала вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8060-53У, яка видана 18.10.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з позивача коштів на користь держави у розмірі 17278,90 грн.

Не погодившись з означеною вимогою та діями відповідача щодо обліку недоїмки по ЄВ за позивачем, останній звернувся до суду з адміністративним позовом, у цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом було протиправно самостійно встановлено позивачу ознаку здійснення незалежної професійної діяльності та здійснено оподаткування його доходів у подвійному розмірі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За позицією відповідача, позивачем, як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 17278,90 грн., а саме:

-за 2017 рік ЄСВ у розмірі 8448,00 грн.;

-за 1-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 1459,36 грн.;

-за 2-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн.;

-за 3-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн.;

-за 4-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн.

Так, Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року у справі № 160/4004/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 року №Ф-8060-53/12 за 2017- 2018 роки у розмірі 14828,90 грн. визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 року №Ф-8060-53/12 у розмірі 14828,90 грн.

Рішення набрало чинності 23.07.2020 року.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні суду від 22.06.2020 року у справі № 160/4004/19 зазначено, що згідно наданих документів, позивачем, як фізичною-особою підприємцем, сплачено єдиний внесок за 2017-2018 роки у повному обсязі, а саме:

-за 1-й квартал 2017 року ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. (платіжне доручення №224 від 18.04.2017р.);

-за 2-й квартал 2017 року ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. (платіжне доручення №226 від 17.07.2017р.);

-за 3-й квартал 2017 року ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. (платіжне доручення №226 від 18.10.2017р.);

-за 4-й квартал 2017 року ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. (платіжне доручення №227 від 11.01.2018р.);

-за 1-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн. (платіжне доручення №229 від 13.04.2018р.);

-за 2-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн. (платіжне доручення №230 від 18.07.2018р.);

-за 3-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн. (платіжне доручення №232 від 11.10.2018р.);

-за 4-й квартал 2018 року ЄСВ у розмірі 2457,18 грн. (платіжне доручення №234 від 18.01.2019р.).

Також встановлені обставини справи свідчать, що позивач як фізична особа - підприємець перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас, суд зауважує, що фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

При цьому, аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.

До того ж, як передбачено у пункті 4 розділу Порядку № 1162 фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою "платник не подав заяви для взяття на облік".

Крім того, системний аналіз норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому, з огляду на положення пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України неможливе застосування до правовідносин щодо сплати єдиного внеску положень цього Кодексу.

Оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність та відповідно не подає звітності як такий платник, суд прийшов до висновку, що відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі єдиний внесок.

Суд першої інстанції правильно вказав про наявність колізії між положеннями нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: приписи пункту 16 розділу ІV Порядку №435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою - підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, положення пункту 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізична особа - підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

За наявного існуючого правового регулювання, взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачено.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак, у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку із чим, відсутні підстави вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Так, існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання порушує принцип правової визначеності.

При цьому відповідно до вищенаведених висновків Європейського суду з прав людини справа "Серков проти України" вбачається, що принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного суду у зразковій справі № 520/3939/19 (провадження № Пз/9901/10/19) від 04.12.2019, що відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для застосування судом.

Суд зазначає, що у сфері податкових правовідносин діє презумпція добросовісності платника, яка, з одного боку, передбачає надання правового захисту платникам, які у повному обсязі виконують свої обов`язки з правильного нарахування, утримання та перерахування до бюджету законно встановлених податків, а також з дотримання необхідних умов для використання права на податкову вигоду; з іншого ж боку, розглядувана презумпція передбачає покладення на контролюючий орган тягаря доказування наявності складу податкового правопорушення у діях (бездіяльності) платника, який у протилежному випадку вважається добросовісним.

З огляду на викладене суд зазначає, що контролюючим органом під час нарахування позивачу ЄСВ в подальшому тягне за собою подвійне оподаткування доходів позивача, що є непереборним тягарем щодо сплати позивачем податків до бюджету та призводить до подвійного оподаткування доходів платника податків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області безпідставно здійснювало повторне нарахування позивачу єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску є протиправною та підлягає скасуванню.

Так, у силу пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №5).

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Так, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки протиправність дій щодо нарахування єдиного внеску є підставою для скасування вимоги про сплату боргу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8060-53У від 18.10.2021 року, та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вчинити дії щодо проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17278,90 грн.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, враховуючи правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа № 260/358/19) та від 16 березня 2021 року (справа № 500/2433/19), суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення не існує.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 в адміністративній справі №160/1272/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук