Справа № 480/540/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2023 року Справа № 480/540/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/540/23 за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , треті особи: Міністерство оборни України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборни України, Генеральний штаб Збройних сил України, в якій просять:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 № 426 від 06.06.2022 «Про результати службового розслідування», в частині що стосується військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
2. Поновити старшого солдата ОСОБА_1 в посаді гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .
3. Поновити старшого солдата ОСОБА_2 в посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату додаткової грошової винагороди за травень 2022 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в повному обсязі.
Свої вимоги мотивують тим, що всупереч вимог п. 3 Розділу ІІ, п. 3 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608), у констатуючій частині цього наказу (преамбулі) не зазначено підстави проведення службового розслідування, що унеможливлює встановлення приводів для його початку, тобто джерела інформації, в якому містилися відомості про вчинення зазначеними військовослужбовцями дій, що, на думку уповноважених службових осіб військової частини НОМЕР_1 , містили ознаки правопорушення.
Не відображення в наказі про призначення службового розслідування підстав його проведення вказує на його невідповідність п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 608 та на відсутність підстав проведення такого розслідування, а відповідно на незаконність його результатів.
У такому випадку не можливо з`ясувати, яке джерело інформації стало приводом для початку службового розслідування, коли та ким воно було складено, а також, які обставини та факти були там відображені.
Крім того, не відображення в наказі таких відомостей може свідчити про відсутність законних приводів до початку службового розслідування або про анонімність джерела первинної інформації, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку № 608 взагалі унеможливлює його призначення.
Зазначають, що факт призначення службового розслідування до відома військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема позивачів, не доводився, та звертають увагу на невідповідність послідовності визначення порядкових (реєстраційних) номерів наказів про початок та завершення службового розслідування.
Так, наказ «Про призначення службового розслідування» був виданий 27.05.2022р. та зареєстрований під №449, а наказ «Про результати службового розслідування» виданий 06.06.2022р. під №426, що викликає сумніви у достовірності відображення відомостей в цих документах та законності проведеного службового розслідування.
У зв`язку з тим, що наказ № 449 від 27.05.2022р. «Про призначення службового розслідування» до відома військовослужбовців, щодо яких воно проводилось, не доводився, останніх було позбавлено можливості реалізувати, передбачені п. 3 розділу IV Порядку № 608 права, що у свою чергу призвело до його неповноти та необ`єктивності.
В акті не дотримано вимог розділу V Порядку № 608 щодо змісту вступної та резолютивної частини акту службового розслідування, що свідчить про незаконність та обґрунтованість його результатів.
Зокрема, пункт 2 акту службового розслідування «Опис обставин вчиненого правопорушення» не містить детального опису обставин вчиненого правопорушення, де та в якій годині проводилась звірка особового складу, яким способом, відповідно до якого штатного розпису або іншого документу, що визначає кількісний склад військової частини, на підставі яких даних було встановлено, що саме військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 , у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , самовільно покинули район виконання бойового завдання в бойовій обстановці.
В матеріалах службового розслідування містяться пояснення, отримані від т.в.о. старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової роботи військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 та головного сержанту військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 01.05.2022р., до фактичного настання обставин, з приводу яких проводилось таке розслідування 18.05.2022р., вказує на недостовірність викладених в них відомостей, а також, цілком ймовірну фальсифікацію цих документів.
В п.4 Акту не зазначено повних відомостей, щодо військовослужбовців, відносно яких проводилось службове розслідування, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема відсутні відомості щодо року їх народження, освіти, терміну військової служби, як цього вимагає п. 3 розділу V Порядку № 608.
Всупереч вимогам п. 3 Розділу V Порядку № 608, окрім цих відомостей та цитування положень Конституції та Кримінального кодексу України, жодних даних щодо опису об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого військовослужбовцям НОМЕР_2 правопорушення ця частина акту не містить.
В акті не визначено і причинного зв`язку між діями військовослужбовців та подією, що сталася, не розкрито зміст, ступінь та форму вини військовослужбовців, а також їх психічне ставлення до цього діяння та його наслідків.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, в акті службового розслідування зазначені особиста недисциплінованість та безвідповідальність, неналежне виконання службових обов`язків. Проте, яким чином та за якими критеріями ОСОБА_6 визначав недисциплінованість та безвідповідальність військовослужбовців, в тому числі позивачів, в акті службового розслідування не вказано, та, яким чином до такого висновку могла дійти особа, яка проводить службове розслідування щодо військовослужбовців, яких навіть не опитувала, не зрозуміло.
Також, під час опису неправомірних дій військовослужбовців, особа, яка проводила службове розслідування, жодної оцінки викладеним обставинам у поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надала. Жодного із військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , у тому числі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які безпосередньо виконували бойове розпорядження, не було опитано.
Наголошують, що під час службового розслідування не з`ясовувалось, у якій ситуації перебували ці військовослужбовці безпосередньо в районі виконання бойового завдання, тобто на ліні фронту, та причини, що зумовили відхід військовослужбовців із займаних ними позицій.
Більше того, особа, яка здійснювала службове розслідування, ОСОБА_6 , перебираючи на себе повноваження органу публічного обвинувачення, суб`єктивно, упереджено та завчасно припускає про причетність позивачів до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, що порушує встановлену ст.62 Конституції України презумпцію невинуватості.
Незважаючи на вимоги п.122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ухвалюючи в наказі рішення про відсторонення військовослужбовців від посади перевищив свої повноваження, перейнявши на себе повноваження органу досудового розслідування та судової влади, що також вказує на його незаконність.
Із оскаржуваного наказу не зрозуміло, який підрозділ або службова особа, якої військової частини, повинні виконувати рішення про позбавлення військовослужбовців додаткової грошової винагороди за травень, та всупереч п.2 розділу VI Порядку №680 наказ до відома позивачів не доводився, чим порушено право останніх на належний захист своїх прав та законних інтересів, а також позбавлено можливості своєчасно оскаржити прийняте щодо них рішення у встановленому законом порядку.
З огляду на викладене, на думку позивачів, наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 №426 від 06.06.2022р. «Про результати службового розслідування» прийнятий без дотримання вищезазначених вимог, а тому він має бути визнаний протиправним та скасований у частині, що стосується військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які підлягають поновленню на посаді гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та на посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , внаслідок чого на їх користь відповідач повинен виплатити додаткову грошову винагороду за травень 2022 року в повному обсязі.
Ухвалою від 26.01.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
24.02.2023р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.102-106), в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки згідно із результатами службового розслідування, проведеного Військовою частиною НОМЕР_1 , було встановлено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і позивачі, 27.05.2022 року не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій та самовільно залишили поле бою, таким чином в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення.
Грошове забезпечення за травень і червень позивачі отримали у розмірі, що і отримували раніше, і припинено було грошове забезпечення з 16.07.2022р., коли позивачі вдруге вчинили дії, які мають ознаки кримінального правопорушення - самовільне залишення військової частини, яке не є предметом розгляду вказаної справи.
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.07.2022р. №202 старшого солдата ОСОБА_1 та старшого солдата ОСОБА_2 вважати такими, що незаконно перебувають за межами військової частини НОМЕР_2 , зняти з всіх видів забезпечення з 16.07.2022р.
Тому позовні вимоги в частині поновлення старшого солдата ОСОБА_1 в посаді гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та поновлення старшого солдата ОСОБА_2 в посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 не можуть бути вирішені у вказаній справі, оскільки п.2 оскаржуваного наказу не був реалізований і позивачів не було відсторонено від займаних посад та вони не були зараховані у розпорядження відповідних командирів.
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що позивачі не довели, що наказ, який оскаржується, є протиправним та прийнятий на підставі недостовірних відомостей.
Крім того, оскаржуваний наказ не був реалізований у частині відсторонення позивачів від займаних посад та зарахування їх у розпорядження відповідних командирів, оскільки позивачі і у травні і у червні 2022 року та до 15.07.2022 року, отримували грошове забезпечення на посадах, які вони займали.
Тобто, на думку представника відповідача, відсутнє порушене право позивачів у цій частині позовних вимог, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Ухвалою від 27.02.2023р. у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.
Того ж дня, судом постановлено ухвалу, якою клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено та долучено відзив до матеріалів справи.
Ухвалою від 28.02.2023р. за клопотанням представника військової частини НОМЕР_1 залучено військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у якості другого відповідача до участі у справі, оскільки позивачі не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , а також у цій частині вони проходили службу, крім того, військова частина НОМЕР_1 не має повноважень виплачувати військовослужбовцям інших частин будь-яких коштів без наказу командира військової частини НОМЕР_2 .
02.03.2023р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.142-145), відповідно до якої матеріали службового розслідування не містять доказів вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таких дій, як відмова виконання наказу та залишення поля бою.
На думку представника позивачів, твердження командира в/ч НОМЕР_2 про те, що п. 2 оскаржуваного наказу про відсторонення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від займаних посад та зарахування в розпорядження відповідних командирів військових частин не був реалізований, тільки підтверджує той факт, що вони не вчиняли інкримінованого їм правопорушення, в протилежному ж випадку відповідачем було б його реалізовано. Той факт, що Позивачі після 27.05.2022 року продовжили нести військову службу та виконувати обов`язки, вкотре підтверджує безпідставність звинувачень.
06.03.2023р. представником третьої особи - Генерального штабу Збройних Сил України поштою надіслані письмові пояснення (а.с.149-156), згідно з якими у задоволенні позову просить відмовити, оскільки самовільне залишення поля бою є небезпечним не лише тому, що особа ухиляється від участі у бою, але й тому, що залишення поля бою може негативно вплинути на моральний дух інших військовослужбовців, викликати паніку серед нестійких і навіть призвести до зриву виконання бойового завдання.
Не менш небезпеку становить відмова діяти зброєю на полі бою, особливо якщо це має демонстративний характер.
Як перше, так і друге діяння є грубим і тяжким порушення Військової присяги та одним із небезпечних військових злочинів.
Таким чином, в п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022р. № 426 про результати службового розслідування було правомірно зазначено, що: «...військовослужбовців ... військової частини НОМЕР_2 відсторонити від займаних посад та зарахувати у розпорядження відповідних командирів військової частин», згідно з абз. 5 п. 122. «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та не виплачувати додаткову грошову винагороду за травень.
Позивачі не дотримались вимог ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.16 Статуту внутрішньої служби, оскільки вчинили діяння, які мають ознаки кримінального правопорушення за ст. 429 КК України, що є достатньою підставою для не виплати позивачам додаткової винагороди в розмірі 100000,00грн. за травень 2022 року, що підтверджується картками їх особових рахунків.
На думку представника третьої особи, доводи представника позивача не спростовують факт самовільного залишення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поля бою, адже одним із головних обов`язків кожного військовослужбовця є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних, що обумовлено єдиним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності.
Ухвалою від 13.03.2023р. у задоволенні клопотання представника Генерального штабу Збройних Сил України про залишення позову без розгляду відмовлено.
26.04.2023р. від представника відповідача - Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив (а.с.186-192), в якому у задоволенні позову просив відмовити, оскільки всупереч відданим бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 №180,181,182 від 21.05.2022 року на зайняття та тримання вогневих позицій, окремі військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і позивачі, 27.05.2022р. відмовились їх виконувати та самовільно залишили поле бою (відмовились діяти зброєю), вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2022р. № 449, за результатами проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було затверджено акт та правомірно видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022р № 426.
Відтак, на думку представника військової частини НОМЕР_2 , відсутні правові підстави для виплати позивачам додаткової грошової винагороди за травень 2022р. та для поновлення їх на займаних посадах у військовій частині НОМЕР_2 .
26.04.2023р. від представником позивачів надіслано відповідь на відзив (а.с.196-198), де зазначено, що єдиними доказами, які, на думку відповідачів, підтверджують вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правопорушення, що містяться в матеріалах службового розслідування, є пояснення т.в.о. старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової роботи військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , головного сержанта військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 та довідка-доповідь.
Проте жодний із вказаних документів не містить достатніх доказів інкримінованого позивачам правопорушення, адже, окрім переліку прізвищ військовослужбовців, які начебто вчинили правопорушення, іншої інформації у них не викладено.
Так, у поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що 27.05.2022р. їм стало відомо, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 самовільно покинули місце служби (район виконання бойового завдання в бойовій обстановці).
Однак, від кого та яким саме чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали відомі такі обставини, не вказується, що дає підставу стверджувати, що останні виклали свої пояснення зі слів інших осіб, а особою, якою проводилось службове розслідування, такі обставини не з`ясовувалось, що свідчить про формальність та неповноту проведеного службового розслідування.
Ухвалою від 27.04.2023р. клопотання представника військової частини НОМЕР_2 про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено та долучено відзив до матеріалів справи.
26.05.2023р. від представника третьої особи Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення (а.с.210), згідно з якими у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки з фактичних обставин у справі можна дійти до очевидного висновку про відсутність фактів порушення з боку відповідачів прав та законних інтересів військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з метою захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України під час триваючої збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, до 114 військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 було доведене бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №180, 181, 182 від 21.05.2022р. «Про заняття рубежів оборони», у тому числі до гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 та старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 .
Командиром військової частини НОМЕР_2 №180, 181, 182 було віддано бойове розпорядження від 21.05.2022 року на зайняття та тримання вогневих позицій, окремі військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і позивачі, 27.05.2022р. відмовились їх виконувати та самовільно залишили поле бою (відмовились діяти зброєю), вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2022р. № 449, за результатами проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було затверджено акт та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022р. № 426.
Згідно з результатами службового розслідування було встановлено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і позивачі у цій справі, 27.05.2022р. не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій та самовільно залишили поле бою, таким чином в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення.
В п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022р. № 426 про результати службового розслідування було зазначено, що: «...військовослужбовців ... військової частини НОМЕР_2 відсторонити від займаних посад та зарахувати у розпорядження відповідних командирів військової частин», згідно з абз. 5 п. 122. «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та не виплачувати додаткову грошову винагороду за травень.
Крім того, командуванням військової частини було покладено обов`язок на заступника командира самохідного артилерійського дивізіону з морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , керуючись п. 4 статті 85 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, підготувати матеріли, щодо самовільного залишення поля бою військовослужбовцями, у тому числі, військової частини НОМЕР_2 та позивачів, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 Кримінального кодексу України, та направити їх до ДБР м. Краматорська, Донецькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Об`єднаних сил, групі Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі також - Закон № 2232 в редакції, чинній станом на існування спірних правовідносин).
В ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII зазначається, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частина 3 статті 1 Закону № 2232-XII визначає, що військовий обов`язок включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 14 Закону № 2232, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).
Сутність військової дисципліни визначено статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту, а саме, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна, зокрема, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Приписами статті 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту).
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст. ст. 84 - 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно з статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок № 608.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Приписами пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку № 608).
Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2022р. №449 "Про призначення службового розслідування" наказано провести службове розслідування з метою уточнення причин та умов самовільного залишення району виконання бойового завдання в бойовій обстановці військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_4 , військової частини НОМЕР_5 та військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .
Проведення службового розслідування доручено заступнику командира дивізіону з морально-психологічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_6 .
Суд зауважує, що дійсно позивачі мають право на ознайомлення із спірним наказом, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачам було відмовлено відповідачем, при реалізації даного права у наданні наказу за результатами службового розслідування та матеріалів службового розслідування для ознайомлення з ними.
Окрім того, що представником позивачів не обґрунтовано та не вказано, яка саме норма Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ зобов`язує особу, яка проводить службове розслідування, до завершення службового розслідування, ознайомлювати осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування, з його ходом чи його результатами.
У той же час, особа, що проводить службове розслідування, наділена дискреційними повноваженнями і втручання в її діяльність щодо збору та аналізу отримуваної інформації з метою всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення є недопустимою.
Так само, представником позивачів не вказано норму Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої відповідач має обов`язок доводити до відома осіб, стосовно яких призначене службове розслідування, наказ командира військової частини про призначення службового розслідування.
Крім того, суд зазначає, що представник позивачів наголошує на тому, що до відома військовослужбовців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022р. №426, але не пояснює, яким чином можна довести даний наказ до осіб, які незаконно перебувають за межами військової частини і місце знаходження яких невідоме.
Стосовно не погодження представника позивачів із актом службового розслідування, оскільки він вважає, що інформація у деяких його розділах була неточною та не відповідала повністю на ті питання, які представник позивачів вказав у позові, то суд зазначає, що службове розслідування проводиться згідно з наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017р. та Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, які є загальнодоступними в мережі Інтернет, і вказані нормативні акти мають дещо інші вимоги до складання акту службового розслідування. В Методичних рекомендаціях щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, вказано, що у розділі "опис обставин вчиненого правопорушення" вказується інформація, яка дає відповіді на запитання "що сталось?", "хто, що, коли і чому", тобто, коротка інформація, відтак в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.
Щодо сумнівів представника позивачів у частині письмових пояснень військовослужбовців військової частини НОМЕР_6 , які долучені до службового розслідування, оскільки письмові пояснення отримані від т.в.о. старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової роботи військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 та головного сержанту військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 01.05.2022р., до фактичного настання обставин, з приводу яких проводилось таке розслідування 18.05.2022р., та щодо проставлення у довідці від 27.05.2022р. дати наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування як «26.04.2022р.», суд зазначає, що помилкове зазначення у перелічених вище документах іншої дати саме по собі не впливає на правильність висновків службового розслідування, оскільки рішення суб`єктів владних повноважень не можуть бути скасовані лише за формальними ознаками.
Крім того, і наказ Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017р., і Методичні рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, передбачають, що під час проведення службових розслідувань відбираються пояснення, до того ж, особа яка проводить службове розслідування, згідно з абз. 6 п. 2 розділу IV наказу Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017р., має право ознайомлюватись із необхідними документами, за потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службових розслідувань.
Копія Довідки - доповіді, долучена до Акту службового розслідування, готується та подається відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту" (далі - Інструкція №604)
Згідно із абзацом сьомого пункту 2,4 розділу І Інструкції №604 Доповідь, це - інформація щодо події, кримінального правопорушення, військового адміністративного правопорушення та адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, надана в усній, письмовій формі або по лінії оперативно-чергової служби безпосередньому начальнику, та подається негайно, протягом 15 хвилин.
Як вбачається із розділу 2 акту службового розслідування «Опис вчиненого правопорушення», відповідно до довідки-доповіді від 27.05.2022р. під час звірки особового складу помічником начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 стало відомо, що військовослужбовцями військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_1 самовільно покинули місце служби (район виконання бойового завдання в бойовій обстановці).
Тому суд не погоджується із доводами представника позивачів про відсутність підстав для проведення службового розслідування.
У той же час, факт самовільного залишення позивачами місця служби (району виконання бойового завдання в бойовій обстановці) належним чином зафіксовано в службовому розслідуванні. Матеріалами службового розслідування в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовців, стосовно яких було проведено це службове розслідування, відображено їх неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась, та що відображено у розділах акту службового розслідування під назвами «Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилася» та «Причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення».
Щодо посилань представника позивачів на не розкриття форми вини військовослужбовців у вчиненні такого правопорушення суд вважає необхідним відмітити, що самовільне залишення позивачами місця служби може бути вчинено лише у формі прямого умислу, тому відсутність таких відомостей в акті службового розслідування не спростовує факту залишення військовослужбовцями району виконання бойового завдання в бойовій обстановці.
З приводу доводів представника позивачів про те, що особа, яка здійснювала службове розслідування, ОСОБА_6 , перебираючи на себе повноваження органу публічного обвинувачення, суб`єктивно, упереджено та завчасно припускає про причетність позивачів до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, що порушує встановлену ст.62 Конституції України презумпцію невинуватості, суд зазначає, що ані в акті службового розслідування, ані в наказі від 06.06.2022р. №426 «Про результати службового розслідування» відповідними посадовими особами беззаперечно не стверджується про вчинення військовослужбовцями саме злочину, натомість вказано лише про можливі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.429 КК України, та направлення необхідних матеріалів до ДБР м. Краматорськ та Донецькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, групі Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, для встановлення відповідних обставин.
Отже, такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Крім того, суд вважає такими, що не впливають на суть вчиненого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правопорушення, посилання їх представника на не зазначення в п.4 акту службового розслідування відомостей щодо року їх народження, освіти, терміну військової служби, як цього вимагає п. 3 розділу V Порядку № 608, оскільки відсутність таких даних не перешкоджає встановленню та ідентифікації осіб, які самовільно залишили місце служби у бойовій обстановці.
Враховуючи встановлені у справі обставини та вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваного наказу вимогам чинного законодавства та про відсутність підстав для його скасування та поновлення позивачів на займаних ними посадах у військовій частині НОМЕР_2 .
Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату додаткової грошової винагороди за травень 2022 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в повному обсязі.
Зокрема згідно з пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, в редакції чинній на момент спірних взаємовідносин, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, … виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, встановлений наказом МОУ від 07.06.2018р. №260.
Наказом МОУ від 01.04.2022р. №98 внесено зміни до наказу МОУ від 07.06.2018р. №260, зокрема доповнено пунктом такого змісту:
"17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України".
З метою врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, окремим рішенням Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 надавались відповідні роз`яснення, зокрема, щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн.
На момент, коли склались спірні взаємовідносини, діяло рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298, зокрема, в абзаці 10 пункту 10 було вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн.... не включати військовослужбовців, ... уразі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.
З огляду на те, що в результаті проведеного службового розслідування згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2022р. №449 було встановлено, що 27.05.2022р. військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і позивачі, не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , щодо зайняття та утримання оборони довірених їм позицій та самовільно залишили поле бою і в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення за ст. 429 КК України, додаткова винагороди в розмірі 100 000,00 грн, згідно з Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 з урахуванням окремого рішенням Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 за травень місяць їм, у тому числі і позивачам, не була виплачена.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язано кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, натомість статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Позивачі не дотримались вимог вищевказаних статей Законів та допустили діяння, які мають ознаки кримінального правопорушення за ст. 407, ст. 429 КК України, що є достатньою підставою для не виплати позивачам додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за травень місяць 2022 року, що підтверджується картками особового рахунку позивачів.
За таких обставин позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основу спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторони, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , треті особи: Міністерство оборни України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова