Справа № 161/560/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/560/23 пров. № А/857/8084/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року у справі № 161/560/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області про визнання протиправною і скасування постанови від 31.12.2022 року,-

суддя в 1-й інстанції -Ковтуненко В.В.,

час ухвалення рішення - 24.04.2023 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови. З підстав, викладених в позовній заяві просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 735698 від 31 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що транспортний засіб «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 перебував на спеціально обладнаній стоянці магазину «Спар», що виключає порушення правил зупинки/стоянки. Працівники поліції, в ході виниклої суперечки, умисно не надали йому можливість віднайти та пред`явити реєстраційний документ на транспортний засіб, який перебував в салоні транспортного засобу, про що позивач неодноразово повідомив. Працівники поліції винесли оскаржувану постанову на вулиці Карбишева, в місті Луцьку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року у справі № 161/560/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає обставини аналогічні мотивам позовної заяви.

Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року у справі № 161/560/23 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено правомірність винесення постанови про адміністративне правопорушення серії БАД № 735698 від 31 грудня 2022 року, яка за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній містять всі дані, як того вимагається даною нормою права. При цьому, позивачем взагалі не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31 грудня 2022, близько 12.04 годин, в місті Луцьк, по вулиці Карбишева, Волинської області, поліцейським СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області Хазанюком І.В. було винесено постанову серії БАД № 735698 (а.с. 10), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що 31 грудня 2022 року, близько 10.58 годин, в селі Тарасове, по вулиці Боголюбській, Волинської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив для перевірки поліцейському реєстраційний документ на транспортний засіб, а також здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. До ОСОБА_1 на підставі статті 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся із позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вказаною нормою закону передбачена відповідальність, в тому числі за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб та полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд звертає увагу на висновок Верховного Суду, зроблений у справі № 127/19283/17 від 25.09.2019 про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

31 грудня 2022 року, близько 11.00 годин, в селі Тарасове, по вулиці Боголюбській, Волинської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 та здійснив зупинку поблизу магазину «Спар експрес».

В позовній заяві як на підставу скасування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 посилається на те, що він не керував транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , а 31 грудня 2022 року, приблизно о 11.00 годин він перебував в приміщенні магазину «Спар», коли до нього підійшов працівник поліції та запитав кому належить транспортний засіб «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вбачається із змісту відеозапису відеореєстратора службового транспортного засобу Луцького РУП ГУНП у Волинській області, що 31 грудня 2022 року, о 10.58 годин, водій транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на вулицю Боголюбську, в селі Тарасове, Луцького району, із ввімкненим правим покажчиком повороту, здійснив поворот ліворуч, подальший рух вулицею Боголюбською та зупинку навпроти магазину «Спар експрес».

Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу, що з моменту повороту ліворуч та протягом всього часу руху, транспортний засіб «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 перебував у безперервному візуальному спостереженні працівників поліції, аж до моменту зупинки.

На відеозаписі з відеореєстратора службового транспортного засобу Луцького РУП ГУНП у Волинській області зафіксований ОСОБА_1 , який заходить в приміщення магазину «Спар експрес».

В приміщенні магазину «Спар експрес» поліцейський СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області Кузьма М.В. звернувся безпосередньо до ОСОБА_1 як до особи, яка керувала транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 .

Безпосередньо ОСОБА_1 пояснив, що здійснив маневр повороту ліворуч із увімкненим правим покажчиком повороту, оскільки захотів придбати сигарети.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 .

В свою чергу, після встановлення працівниками СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, останній почав надавати пояснення, згідно яких він перебував у транспортному засобі в якості пасажира. В цей же час невстановлена особа чоловічої статі, яка перебувала в салоні транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 на передньому пасажирському місці почала надавати пояснення, згідно яких саме він керував вказаним транспортним засобом.

Вищевказані обставини підтверджуються відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області Кузьми М.В .

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 , а пояснення позивача щодо вищевказаних обставин - є намагання уникнути відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

У матеріалах справи відсутні докази наявності облаштованої парковки поблизу магазину «Спар експрес» по вулиці Боголюбській, в селі Тарасове, Луцького району, як про це зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Зі змісту копії схеми організації дорожнього руху ділянки автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 030801 Луцьк-Тарасове км 0+600 - км 0+700 (район магазину «Спар Експрес») встановлено, що будь-які дорожні знаки або горизонтальна дорожня розмітка, які б свідчили про наявність спеціально облаштованих місць для зупинки/стоянки або паркування транспортних засобів поблизу магазину «Спар експрес» по вулиці Боголюбській, в селі Тарасове, Луцького району - відсутні.

З відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівників СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області підтверджується факт зупинки транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 ближче 10 м, та практично в місці виїзду з прилеглої території Митного посту - зони митного контролю.

Працівниками СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області був наданий ОСОБА_1 розумний час для пред`явлення реєстраційного документу на транспортний засіб «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 . А в подальшому надано повторну можливість його відшукати та пред`явити.

Однак, реєстраційного документу на транспортний засіб «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пред`явлено не було.

Суд апеляційної інстанції враховує, що обставини вчинення правопорушення підтверджено складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко убачаються час та місце вчинення правопорушень, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та/або будь-яким чином свідчили про перевищення службових повноважень інспектором поліції відносно позивача. Зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КпАП України.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року по справі № 735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 229, 286, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року у справі № 161/560/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 27.06.2023 року