Справа № 380/5416/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5416/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Добромильської міської ради Куляса Петра Петровича, Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання дій відповідачів такими, що вчинені поза межами своєї компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до голови Добромильської міської ради Куляса Петра Петровича (Відповідач-1/голова міської ради), Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області (Відповідач-2/міська рада), в якому просить:

- встановити та визнати, що голова Добромильської міської ради та Добромильська міська рада розглядаючи та ухвалюючи рішення від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» діяли поза межами своєї компетенції (повноважень), вчинили порушення принципу законності, втрутилися у сферу трудових відносин між керівником та працівників закладів загальної середньої освіти, а голова ради допустив протиправну бездіяльність щодо обов`язку належного реагування на звернення депутата Семена Цебака від 19 лютого 2023 року з вимогою усунути допущене порушення законодавства рішенням ради № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» та зобов`язати голову Добромильської міської ради виконати вимогу позивача про припинення дії незаконного рішення ради від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є депутатом Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області. 07 грудня 2022 року вищевказана міська рада ухвалила рішення № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» (далі також Рішення № 2813). 19 лютого 2023 року позивач, керуючись статтями 2, 11 та 15 Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі Закон № 93), надіслав голові міської ради депутатське звернення з вимогою вжити заходів у межах, визначених законами, на припинення порушення діючого законодавства України. Станом на 07 березня 2023 року строк на надання відповіді на депутатське звернення сплив. Інформація про усунення допущених порушень законодавства відсутня.

Позивач відзначає, що депутат ради представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення.

Позивач зазначає, що за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» (далі також Постанова № 373) право встановлювати розмір надбавки віднесено до повноважень керівника закладу (установи). Однак у спірному випадку відповідачі перебрали на себе повноваження іншого суб`єкта, вийшли за межі наданих їм повноважень та втрутилися у сферу трудових відносин закладів загальної середньої освіти. Рішення № 2813 містить дискримінацію працівників за ознаками місця роботи. Крім цього, міською радою не виконано обов`язку щодо оприлюднення повідомлення про скликання ХІІІ сесії ради, а з протоколу пленарного засідання вбачається, що депутати не отримали матеріали сесії, Рішення № 2813 ухвалено за відсутності проектів рішення та висновків і пропозицій постійних комісій. Допущені порушення регламентних норм спричинили ухвалення незаконного Рішення № 2813 внаслідок недотримання головою міської ради цілої низки норм матеріального права. Голова міської ради не застосував наданого йому законом права зупинити незаконно ухвалене рішення і повторно внести на розгляд ради із обґрунтованими зауваженнями, а отже діяв несумлінно та недбало поставився до виконання своїх обов`язків, чим допустив порушення принципу законності і справедливості.

Також позивач відзначає, що голова міської ради у встановлений Законом № 93 строк не надав відповіді на депутатське звернення позивача, допущеного порушення законодавства не усунув, чим учинив протиправну бездіяльність.

З огляду на вищенаведене просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав. Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту права, заявлені ним вимоги неконкретизовані, незрозумілою є їх суть, відсутня правова визначеність, а вирішення деяких із заявлених вимог не належить до предметної компетенції Львівського окружного адміністративного суду. Зауважує, що обрання позивачем неналежного способу захисту права є безумовною підставою для відмови у позові.

Відповідач-2 зазначає, що питання стосовно встановлення надбавок педагогічним працівникам закладів освіти Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області на 2023 рік відбулося з дотриманням пункту Постанови № 373, тобто диференційовано, з метою недопущення кредиторської заборгованості з виплати заробітної плати.

Відповідач-2 повідомляє, що на депутатське звернення позивача від 19 лютого 2023 року Добромильська міська рада Самбірського району Львівської області надала обґрунтовану відповідь від 10 березня 2023 року за № 215/02-49. Звертає увагу на те, що суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача-2, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій, окрім аргументів, наведених у позовній заяві, зазначає, що позовна заява містить вимогу, яка зводиться до зобов`язання голови міської ради виконати вимогу позивача про припинення дії Рішення № 2813. Позивач, як депутат міської ради, скористався правом звернутися до адміністративного суду з позовом до міської ради та голови цієї ради про визнання дій відповідачів такими, що вчинення поза межами своєї компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Відзив на позовну заяву не містить аргументації наявності повноважень щодо встановлення набавки за престижність праці педагогічним працівникам саме міською радою. Позивач уважає, що при ухваленні рішення міською радою не дотримано та порушено статті 2, 19, 21 та 144 Конституції України, статті 4, 24, 46, 47, 49, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 25, 78 Закону України «Про освіту», статті 37, 38, 59 Закону України «Про повну загальну середню освіту», статті 2-2, 21, 94 Кодексу законів про працю України, статтю 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 1 Постанови № 373. Надалі голова міської ради ухилився від виконання законної вимоги депутата про усунення допущеного порушення законодавства, що передбачено статтею 15 Закону № 93.

14 квітня 2023 року відповідачі подали заяву, в якій зазначають, що підтримують позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 28 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у голови Добромильської міської ради ОСОБА_2 та Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області докази розгляду депутатського звернення позивача від 19 лютого 2023 року, докази оприлюднення повідомлення про скликання ХІІІ сесії ради та усі докази, що стосуються процедури прийняття рішення від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам».

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 є депутатом Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, що підтверджується посвідченням депутата від 26 листопада 2020 року № 18.

06 грудня 2022 року позивач звернувся до міської ради із заявою, в якій повідомив про те, що у зв`язку з ненаданням матеріалів сесії, зокрема проектів рішень та неоприлюднення таких на сайті Добромильської міської ради у нього відсутня можливість брати участь у роботі сесії.

07 грудня 2022 року тринадцята сесія VІІІ-го скликання Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області ухвалила рішення № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам», яким вирішила:

1. Встановити надбавку за престижність праці педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти Добромильської міської ради в розмірі від 5 до 20 відсотків в залежності від кількості учнів в закладах середньої освіти Добромильської міської ради з 01 січня 2023 року (Додаток 1).

2. Встановити надбавку за престижність праці педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти Добромильської міської ради початкові класи (1 4 кл.) НУШ 20% та за години навчального плану у 5 класі НУШ 20% престижності з 01 січня 2023 року.

3. Встановити надбавку за престижність праці педагогічним працівникам закладів дошкільної освіти Добромильської міської ради в розмірі 15 відсотків з 01 січня 2023 року.

4. Встановити надбавку за престижність праці педагогічним працівникам закладу позашкільної освіти (сфери культури) Добромильської школи мистецтв Добромильської міської ради в розмірі 10 відсотків з 01 січня 2023 року.

5. Встановити надбавку за престижність праці директорам закладів освіти:

- загальної середньої освіти Добромильської міської ради в розмірі 20 відсотків з 01 січня 2023 року;

- філії опорного закладу 10 відсотків з 01 січня 2023 року;

- дошкільної освіти Добромильської міської ради в розмірі 20 відсотків з 01 січня 2023 року;

- позашкільної освіти (сфери культури) Добромильської міської ради в розмірі 20 відсотків з 01 січня 2023 року.

19 лютого 2023 року позивач звернувся до голови Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області Куляса Петра із депутатським зверненням, в якому вимагав:

1. Вжити заходів у межах, визначених законами, на припинення порушення діючого законодавства держави України і скасувати чи в інший спосіб припинити дію рішення Добромильської міської ради ХІІІ сесії VIII скликання від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам».

2. Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» виконати у спосіб, передбачений законодавством.

Указане депутатське звернення зареєстровано у Добромилській міській раді за вхідним № 08/08-48 20 лютого 2023 року. Відповідь на таке звернення надано головою міської ради листом за № 215/02-49 10 березня 2023 року.

Позивач, уважаючи, що відповідачі при розгляді та ухваленні Рішення № 2813 вчинили порушення принципу законності, втрутилися у сферу трудових відносин між керівником та працівників закладів загальної середньої освіти, а голова міської ради також допустив протиправну бездіяльність щодо обов`язку належного реагування на звернення депутата Семена Цебака від 19 лютого 2023 року з вимогою усунути допущене порушення законодавства Рішенням № 2813, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне відзначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії, бездіяльність) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Стосовно позовної вимоги у частині «встановити та визнати, що голова Добромильської міської ради та Добромильська міська рада розглядаючи та ухвалюючи рішення від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» діяли поза межами своєї компетенції (повноважень), вчинили порушення принципу законності, втрутилися у сферу трудових відносин між керівником та працівників закладів загальної середньої освіти» суд зазначає таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад».

Статтею 2 Закону № 93 передбачено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 11 Закону № 93 у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Статтею 15 Закону № 93 визначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

У позовній заяві позивач підкреслює, що депутат ради представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Також у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що він як депутат міської ради, скористався правом звернутися до адміністративного суду з позовом до міської ради та голови цієї ради про визнання дій відповідачів такими, що вчинення поза межами своєї компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

В аспекті наведених аргументів позивача суд відзначає, що правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом № 280-97/ВР та Законом № 93.

З аналізу наведених вище положень указаних Законів слідує, що депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Водночас депутат місцевої ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно із статтею 10 Закону № 280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їхнього імені та в їхніх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом № 280/97-ВР та іншими законами, а отже, й наділені в силу закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) у суді може бути реалізоване шляхом представництва. Водночас депутат місцевої ради не уповноважений представляти в судах інтереси такої ради або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 803/413/18, а також підтримана Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2022 року у справі № 320/740/16-а, які суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

З огляду на викладене суд критично оцінює позицію позивача, викладену в заявах по суті справи, в частині того, що він як депутат міської ради, скористався правом звернутися до адміністративного суду з позовом до міської ради та голови цієї ради з вимогою «встановити та визнати, що голова Добромильської міської ради та Добромильська міська рада розглядаючи та ухвалюючи рішення від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» діяли поза межами своєї компетенції (повноважень), вчинили порушення принципу законності, втрутилися у сферу трудових відносин між керівником та працівників закладів загальної середньої освіти».

Разом з тим суд відзначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

Суд зазначає, що позивач під час розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що оскаржувана поведінка відповідачів під час прийняття Рішення № 2813 зумовила негативний вплив на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Це у свою чергу свідчить про відсутність предмету захисту в суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову у відповідній частині. А за відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваною поведінкою відповідачів, відсутніми є й підстави для задоволення позову у частині, яка розглядається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, яку суд враховує в силу імперативних норм частини 5 статті 242 КАС України.

Суд також уважає за необхідне звернути увагу на те, що Рішення № 2813 позивач не оскаржує, а фактично оспорює процедуру його прийняття. Втім, на переконання суду, процедура прийняття Рішення № 2813 може бути предметом правого аналізу лише у разі оспорювання зазначеного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, а не окремо, тобто поза межами його оскарження.

Тож, зважаючи на те, що позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, свобод чи інтересів оскаржуваною поведінкою відповідачів, а лише стверджує про її протиправність, то у задоволенні заявленої позовної вимоги у частині «встановити та визнати, що голова Добромильської міської ради та Добромильська міська рада розглядаючи та ухвалюючи рішення від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» діяли поза межами своєї компетенції (повноважень), вчинили порушення принципу законності, втрутилися у сферу трудових відносин між керівником та працівників закладів загальної середньої освіти» належить відмовити.

Стосовно позовної вимоги у частині «встановити та визнати, що голова ради допустив протиправну бездіяльність щодо обов`язку належного реагування на звернення депутата Семена Цебака від 19 лютого 2023 року з вимогою усунути допущене порушення законодавства рішенням ради № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» суд зазначає таке.

Одним із прав депутата місцевої ради у виборчому окрузі відповідно до пункту першого частини другої статті 11 Закону № 93 є право на депутатське звернення.

Частиною першою статті 13 Закону № 93 передбачено, що депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно із частинами другою, третьою цієї ж статті місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Якщо депутатське звернення з об`єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, депутату місцевої ради зобов`язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку розгляду.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що орган (посадова особа), до яких звернувся депутат місцевої ради з депутатським зверненням, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь. Якщо ж виникає необхідність додаткового вивчення чи перевірки порушеного у депутатському зверненні питання, то строк його розгляду продовжується до одного місяця, однак у такому разі депутату місцевої ради зобов`язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку розгляду.

Суд встановив, що із депутатським зверненням до голови Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області позивач звернувся 19 лютого 2023 року.

Указане депутатське звернення зареєстровано у Добромилській міській раді за вхідним № 08/08-48 20 лютого 2023 року.

Відповідь на депутатське звернення позивача надано головою міської ради листом за № 215/02-49 10 березня 2023 року.

Доказів продовження строку розгляду цього депутатського звернення головою міської ради не надано.

З огляду на викладене суд висновує, що з порушенням вимог частини другої статті 13 Закону № 93 голова міської ради, до якого позивач як депутат місцевої ради звернувся із депутатським зверненням, не розглянув порушене позивачем у вказаному зверненні питання та не надав йому відповідь у встановлений цим законом десятиденний строк, а відтак учинив протиправну бездіяльність в цій частині.

За таких обставин належить визнати протиправною бездіяльність голови Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області Куляса Петра Петровича щодо недотримання встановленого Законом України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» десятиденного строку розгляду та надання відповіді на депутатське звернення ОСОБА_1 від 19 лютого 2023 року, а позовну вимогу в частині, яка розглядається, задовольнити частково у спосіб, зазначений вище.

Стосовно позовної вимоги у частині «зобов`язати голову Добромильської міської ради виконати вимогу позивача про припинення дії незаконного рішення ради від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам» суд зазначає таке.

Як уже встановлено судом вище, 19 лютого 2023 року позивач звернувся до голови Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області Куляса Петра із депутатським зверненням, в якому вимагав:

1. Вжити заходів у межах, визначених законами, на припинення порушення діючого законодавства держави України і скасувати чи в інший спосіб припинити дію рішення Добромильської міської ради ХІІІ сесії VIII скликання від 07 грудня 2022 року № 2813 «Про встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам».

2. Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» виконати у спосіб, передбачений законодавством.

Отже, позивач як депутат місцевої ради реалізував своє право, передбачене пунктом першим частини другої статті 11 Закону № 93, на депутатське звернення.

Відповідь на таке звернення надано позивачу головою Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області листом за № 215/02-49 10 березня 2023 року.

Частиною п`ятою статті 13 Закону № 93 передбачено, що якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.

Отже, з огляду на положення частини п`ятої статті 13 Закону № 93 позивач, як депутат місцевої ради, який не задоволений результатами розгляду свого депутатського звернення від 19 лютого 2023 року, має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону, а не звертатися до суду з позовом з вимогою зобов`язати посадову особу міської ради, до якої депутатське звернення було направлено, виконати викладену у ньому вимогу.

Крім того, зобов`язання судом посадової особи органу місцевого самоврядування виконати вимогу позивача, викладену у депутатському зверненні, призведе до втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що не узгоджується із метою і завданням адміністративного судочинства та є неприпустимим.

Звідси суд висновує, що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного (на його думку) права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, в частині, яка розглядається.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції про сплату № 31153 від 22 березня 2023 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн, відтак, враховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 286,29 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (м. Добромиль, Самбірський район, Львівська область, 82042) до голови Добромильської міської ради Куляса Петра Петровича (пл. Ринок, 1, м. Добромиль, Самбірський район, Львівська область, 82042), Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області (пл. Ринок, 1, м. Добромиль, Самбірський район, Львівська область, 82042) про визнання дій відповідачів такими, що вчинені поза межами своєї компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність голови Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області Куляса Петра Петровича щодо недотримання встановленого Законом України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» десятиденного строку розгляду та надання відповіді на депутатське звернення ОСОБА_1 від 19 лютого 2023 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 (м. Добромиль, Самбірський район, Львівська область, 82042, РНОКПП НОМЕР_1 ) 286,29 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27 червня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.