Справа № 201/10320/22
Суддя: Терещенко Т. П.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/205/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненого позову тим, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки вказаний автомобіль придбано у шлюбі та зареєстровано на її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначають, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 зазначений автомобіль, а 09 грудня 2022 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_1 було зупинено, здійснено огляд та затримання транспортного засобу зі складенням акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу в порядку ст. 265-2 КУпАП на підставі ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказують, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративних правопорушень, які б підпадали під випадки, передбачені ст. 265-2 КУпАП, та не є боржником у виконавчому провадженні №66927391 від 23 вересня 2021 року в порядку ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження». На підставі вищевикладеного, просили суд визнати неправомірними дії УПП в Дніпропетровській області ДПП щодо тимчасового затримання 09 грудня 2022 року транспортного засобу марки «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу поліцейського вз №1 б №1 УПП в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Рожук Т.В. від 09 грудня 2022 року, та зобов`язати повернути ОСОБА_1 автомобіль марки «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , без плати за евакуацію та без плати зберігання на спеціальному майданчику.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку термінової адміністративної справи.

20 березня 2023 року судом було отримано відзив на позовну заяву представника Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до наданої позивачами копії акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу, поліцейськими Управління тимчасово затримано транспортний засіб «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» (ВП №9 від 04 жовтня 2022 року; ВП №66927391 від 23 вересня 2021 року), який в подальшому доставлений до спеціального майданчика ГУНП в Дніпропетровській області. Звертає увагу, що відповідач і ГУНП в Дніпропетровській області є окремими органами Національної поліції, та окремими одна від одної юридичними особами, і Департамент та його територіальний (відокремлений) підрозділ Управління, не мають жодного відношення до видачі (повернення) тимчасово затриманого транспортного засобу, здійсненого в порядку ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує, що з метою повернення тимчасово затриманого в такому порядку транспортного засобу, особа, яка має право на отримання такого транспортного засобу, має звернутись саме до відповідного виконавця, але з матеріалів справи не вбачається, що позивачі звертались із заявою до виконавця. Наголошує, що дії поліцейських Управління були цілком законними, а тому визнання дій Управління неправомірними є безпідставним. Зазначає, що підставою для внесення (зняття) відомостей до ІП «Гарпун» є постанова державного або приватного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника, постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) ТЗ боржника. Вказує, що питання щодо правомірності чи неправомірності знаходження затриманого транспортного засобу у розшуку не стосується дій чи бездіяльності Управління, оскільки в цьому випадку посадові особи Управління були користувачами відповідної бази (банку) даних та професійно зреагували на інформацію щодо розшуку транспортного засобу.

Представник позивачів надала суду заяву про проведення судового засідання без технічної фіксації, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, а тому судом визнано за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 (а. с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №2050 (а. с. 12).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що вона є дружиною ОСОБА_3 , що також підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 (а. с. 14).

Також судом встановлено, що відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу 09 грудня 2022 року о 12 год. 20 хв. поліцейським вз №1 р №4 б №1 УПП в Дніпропетровській області капралом поліції Рожук Т.В. в порядку ст. 265-2 КУпАП було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , для зберігання на спец. майданчик за адресою: м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, 22-К, та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку зі ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» виконанням доручення №9 від 04 жовтня 2021 року за виконавчим провадженням №66927391 від 23 вересня 2021 року, де відповідальною особою, яке керувала транспортним засобом, зазначено ОСОБА_1 (а. с. 10-11).

З наявної в матеріалах справи постанови про відкриття виконавчого провадження №66927391 від 23 вересня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. вбачається, що ним було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська №200/18631/17 від 23 вересня 2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради судового збору в розмірі 150 000 грн. (а. с. 73-74).

Матеріалами справи підтверджено, що з відповіді УПП в Дніпропетровській області ДПП №538аз/41/19/01-2022 від 29 грудня 2022 року вбачається, що згідно даних підсистеми «Гарпун» ІПНП АРМОР, станом на 28 грудня 2022 року автомобіль «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , значиться серед оголошених в розшук відповідно до постанови про розшук майна боржника, винесеної приватним виконавцем Селезньовим М.О. в межах виконавчого провадження №66927391, та рекомендовано щодо розгляду питання про припинення розшуку вищевказаного транспортного засобу звернутись до ініціатора розшуку.

Також відповідно до відповіді ГУНП в Дніпропетровській області №24/2адз від 21 лютого 2023 року транспортний засіб «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , був тимчасово затриманий співробітниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області за вимогою приватного виконавця Селезньова М.О. згідно постанови про розшук майна боржника в рамках виконавчого провадження №66927391 від 23 вересня 2021 року, а Національна поліція не є ініціатором розшуку та арешту вказаного транспортного засобу, і ці процесуальні дії виконані приватним виконавцем Селезньовим М.О. в рамках виконавчого провадження.

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. №01-29/655 від 31 січня 2023 року на запит адвоката ОСОБА_2 Рибіної І.В. вбачається, що ним з метою вирішенням питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд також звертає увагу, що за юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19.

Позивачі у своїй уточненій позовній заяві посилаються на те, що ОСОБА_2 є спадкоємицею померлого чоловіка ОСОБА_3 з посиланням на ст. ст. 1296-1298 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1270 та частиною 1 статті 1272 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини відказоодержувач не відмовився від заповідального відказу, вважається, що він його прийняв.

З наявних в матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_2 судом встановлено, що вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а з постанови про відкриття виконавчого провадження №66927391 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , адресою ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність доказів постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 .

Крім того, позивачами також не було надано суду жодних доказів звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений чинним законодавством строк.

З наявної відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. №01-29/655 від 31 січня 2023 року на запит адвоката ОСОБА_2 Рибіної І.В. також вбачається, що не має доказів того, що ОСОБА_2 надавала йому підтвердження того, що вона є спадкоємцем боржника - ОСОБА_3 .

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що жодних доказів прийняття спадщини ОСОБА_2 суду не було надано і посилання на цю обставину суд не враховує через відсутність таких доказів.

Також позивачем ОСОБА_1 взагалі не надано доказів того, що він був належним користувачем транспортного засобу та звертався до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. з будь-якою заявою щодо повернення йому транспортного засобу «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто, у суду відсутні підстави для повернення транспортного засобу, саме ОСОБА_1 , оскільки його право на керування чи розпорядження вищезазначеним транспортним засобом та підстави перебування за кермом під час тимчасового затримання транспортного засобу не підтверджені жодними доказами.

Частина 3 ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Абзац 1 пункту 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 передбачає, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, абзац 2 пункту 2 вищевказаного Порядку встановлює, що тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 ЗУ «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у чітко визначених випадках, а саме: у випадках, передбачених ст. 265-2 КУпАП та у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного у розшук відповідно до ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 у разі тимчасового затримання транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання транспортного засобу; прізвища, імені та по батькові, спеціального звання, посади, найменування органу (підрозділу), у якому проходить службу поліцейський, який приймає рішення про тимчасове затримання транспортного засобу; типу, марки, номерного знака, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується.

Судом було встановлено, що транспортний засіб «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі складеного акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу від 09 грудня 2022 року було доставлено на спеціальній майданчик у зв`язку з існуванням виконавчого провадження №66927391 щодо боржника - ОСОБА_3 , який є власником вилученого транспортного засобу в порядку ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження».

Абзацом 3 пункту 12 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання передбачено, що вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги.

Пунктами 1-3 розділу ІІІ Порядку обліку прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів, що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 28 серпня 2020 року №633 встановлено, що видача тимчасово затриманого ТЗ боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державному виконавцю або приватному виконавцю на підставі його письмової вимоги щодо вилучення цього ТЗ. Для вилучення тимчасово затриманого ТЗ боржника із спеціального майданчика чи стоянки державний виконавець або приватний виконавець звертається до уповноваженого підрозділу поліції за місцем зберігання тимчасово затриманого ТЗ з письмовою вимогою за своїм підписом. Під час вилучення державним виконавцем або приватним виконавцем тимчасово затриманого ТЗ боржника працівник поліції складає акт передачі тимчасово затриманого транспортного засобу боржника державному виконавцю або приватному виконавцю (далі - Акт передачі), форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку. Акт передачі складається у двох примірниках, кожний з яких підписується працівником поліції та державним виконавцем або приватним виконавцем, який вилучає зазначений ТЗ.

Суд зазначає, що представником позивача Прокоф`євої Н.С. також було надано докази їх звернення до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О., в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №66927391 щодо ОСОБА_3 , в рамках якого і було тимчасово затримано транспортний засіб, яким було зазначено про право ОСОБА_2 на звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Частинами 1, 5 статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому, стороною позивача не було надано доказів того, що ОСОБА_3 скористалась правом на звернення до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні на неї, як правонаступника, що свідчить про передчасність звернення до суду ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 5 КАС Україна кожна особа має право в порядку встановленому Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням діє чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушенні її права, свободи чи інтереси.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Також необхідно розуміти, що право на звернення до суду розділяється на право на позов в процесуальному та матеріальному розумінні.

Процесуальне право на позов, це право на подання позову, право на звернення до суду з вимогою за захистом, прав, свобод і інтересів, які на думку позивачів порушенні суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах і позивачем дотримано все процесуальні норми під час подання позовної заяви, у зв`язку з чим судом було відкрито провадження у цій справі та розглянуто по суті позовних вимог.

Самим лише фактом розгляду по суті вимог позивачів, забезпечено її право на позов, яке передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції та ст. 5 КАС України.

Натомість, матеріальне право на позов, це право на задоволення позиву, на позитивне вирішення справи, розв`язання спору на користь позивачів і право на задоволення позову, залежить, окрім іншого, від наявності у позивачів суб`єктивних прав, які порушуються відповідачем та права вимоги за ними.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з вищевикладених підстав, оскільки судом не встановлено порушення прав позивачів під час розгляду цієї справи.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 77, 242-246, 255, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, площа Троїцька, буд. 2-А.

Суддя: Т.П. Терещенко