Справа № 760/24521/21
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Щепановій І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просить суд:

-визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4680938 від 24.08.2021;

-стягнути на користь позивача шляхом списання Державною казначейською службою України з Державного бюджету України 30 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди за вчиненні незаконні дії та рішення органу державної влади в особі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Постолюка Вадима Олександровича;

-вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.08.2021 інспектором роти 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Постолюком В.О. було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4680938, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що останній порушив п.17.1 ПДР України, а саме: керуючи транспортним засобом здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.11.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним з наступних причин.

Вказує, що 24.08.2021 він здійснював рух на транспортному засобі - електричний скутер марки Yadea EM215, який відповідно до ПДР України є мопедом.

Окрім цього зазначає, що рух по смузі для маршрутних транспортних засобів був правомірним, оскільки дана смуга була крайньою правою на проїзній частині дороги та позивач мав право рухатись тільки по ній у відповідності до п.11.14 ПДР України.

Таким чином вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Окрім цього зазначає, що інспектором не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім цього позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. заподіяну наступними діями:

-незаконним складенням оскаржуваної постанови;

-адміністративним затриманням позивача під час якого останньому було завдано моральних фізичних страждань;

-порушення планів позивача у зв`язку із складенням оскаржуваної постанови та адміністративним затриманням позивача;

-моральні страждання заподіяні тим, що після адміністративним затриманням позивача працівники поліції залишили на проїзній частині дороги із ключами запалення електричний скутер марки Yadea EM215, який за час відсутності позивача міг бути викрадений. Вказує, що електричний скутер марки Yadea EM215 на праві власності позивачу не належить, а був ним отриманий у користування на один день та вразі його викрадення позивач змушений був би відшкодувати власнику його вартість у розмірі 36 999,00 грн.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

13.09.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 17.09.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення не ділків.

28.10.2021 та 29.10.2021 представником позивача було подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.11.2021 судом по справі було відкрито спрощене позовне провадження.

14.11.2021 представником відповідача-2 було подано до суду відзив на позовну заяву.

29.11.2021 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив.

27.01.2023 представником відповідача-1 було подано до суду відзив на позовну заяву.

10.02.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив.

Заяв або заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду подано не було, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

З матеріалів справи вбачається, що 24.08.2021 інспектором роти 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Постолюком В.О. було винесено постанову серії ЕАО №4680938 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 24.08.2021 о 15:57 год. в м. Києві по бульв. Перова, 8, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у графі 5. Транспортні засоби зазначено: ІНШІ ВІДС0000.

Разом із тим, позивач вказує, що він 24.08.2021 керував транспортним засобом - електричний скутер марки Yadea EM215, який відноситься до категорії «мопед».

Відповідно до п.1.1. ПДР України, мопедом є двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Ті обставини, що позивач 24.08.2021 керував електричним скутером марки Yadea EM215 та останній у розуміні ПДР України є «мопедом» відповідачами у справі не заперечувалося.

Також позивачем не заперечувалися наступні факти викладені у спірній постанові, а саме те, що він 24.08.2021 керуючи транспортним засобом здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що сторонами не заперечується та є доведеними у справі наступні обставини: 24.08.2021 позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - електричний скутер марки Yadea EM215, який відноситься до категорії «мопед», здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11.

Таким чином суд відхиляє доводи позовної заяви про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення (рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11), оскільки позивачем не заперечувався факт руху на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11.

Спір між позивачем та відповідачем-2 у даному випадку виник із того, чи мав право позивач керуючи транспортним засобом - електричний скутер марки Yadea EM215, який відноситься до категорії «мопед», здійснювати рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11.

Відповідно до п.17.1 ПДР України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Із даної норми встановлено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, дозволено рух лише маршрутних транспортних засобів, таксі та велосипедистів.

При цьому, транспортний засіб, яким керував позивач 24.08.2021 до таких не відноситься, а тому рух позивача по смузі для маршрутних транспортних засобів на електричний скутер марки Yadea EM215, який відноситься до категорії «мопед», є порушенням п.17.1 ПДР України.

Спростовуючи факт порушення ПДР України, посилається на п.11.14 даних правил.

Відповідно до п.11.14 ПДР України, рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд. Поворот ліворуч та розворот дозволяється на дорогах з однією смугою для руху в кожному напрямку і без трамвайної колії посередині. Дозволяється рух по узбіччю, якщо це не створить перешкод пішоходам.

У ситуації яка склалася 24.08.2021 проїзна частина догори на бульв. Перова у м. Києві складалася із трьох смуг в одному напрямку (з права на ліво у наступному порядку): смуга для руху маршрутних транспортних засобів та дві смуги руху.

Відповідно до п.11.1 ПДР України, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Таким чином, відповідно до зазначених вище норм можна виділити, що на проїзній частині, зокрема, можуть бути смуги для руху нерейкових транспортних засобів та смуги руху для рейкових транспортних засобів, а також смуга для маршрутних транспортних засобів.

Окрім цього, для надання переваги у русі маршрутним транспортним засобам на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів можуть окремо виділятися смуги для маршрутних транспортних засобів.

Разом із тим, рух на мопедах відповідно до п.11.14 ПДР України дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, тобто по крайній правій смузі для руху саме для руху нерейкових транспортних засобів.

При цьому, у тому випадку коли на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів наявні дві смуги руху у одному напрямку та одна із ним (крайня права) є смугою для руху маршрутних транспортних засобів, то рух на мопедах у такому випадку слід здійснювати саме смузі руху яка не є смугою для маршрутних транспортних засобів якомога правіше до її правої сторони. У разі якщо на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів наявні три смуги руху у одному напрямку та одна із ним (крайня права, як у нашому випадку) є смугою для руху маршрутних транспортних засобів, то рух на мопедах у такому випадку слід здійснювати саме крайній правій смузі руху, яка не є смугою для маршрутних транспортних засобів якомога правіше до її правої сторони.

Проте у даному випадку позивач здійснював рух саме смугою руху для маршрутних транспортних засобів, що є порушенням п.17.1 ПДР України.

Суд окремо звертає увагу, що із переліку транспортних засобів та засобів пересування визначених у п.11.14 ПДР України, рух по смузі для маршрутних транспортних засобів дозволений лише для велосипедистів, що прямо передбачено п. 17.1 ПДР України.

Слід також зазначити, що рух велосипедистів по смузі для маршрутних транспортних засобів був дозволений лише після внесення змін до ПДР України Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 № 1105.

У даному випадку Кабінету Міністрів України вніс зміни до ПДР України, та фактично «дозволив» рух велосипедистам (які як і водії мопедів визначені у п.11.14 ПДР України) по смузі для маршрутних транспортних засобів.

Наведенні обставини свідчать про те, що до внесення таких змін рух велосипедистів був заборонений смузі для маршрутних транспортних засобів, а за таких обставин заборонений у даному випадку і рух по цій смузі на мопедах.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином під час судового розгляду судом було встановлено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП, доведена вина позивача у його вчиненні, а тому суд приходить до висновку, що дії інспектора щодо винесення постанови серії ЕАО № 4680938 від 24.08.2021 є правомірними, а сама постанова обґрунтованою, такою, що відповідає фактичним обставинам справи

За вкзаних вище обставин суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 222 КУпАП передбачено, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 21-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

З урахуванням викладеного встановлено, що розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП здійснюється працівники органів і підрозділів Національної поліції, то у даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається у відповідності до ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Посилання позивача на вимоги ч. 5 ст. 258 КУпАП, як на підставу для складення у даному випадку протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки даною нормою визначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у даному випадку у інспектора був відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із тим, що позивач оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення.

Посилання позивача на ту обставину, що у оспорюваній постанові невірно зазначено час вчинення адміністративного правопорушення на думку суду не може бути самостійною підставою для її скасування.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутні підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4680938 від 24.08.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на вимоги статті 22, 23, 1173, 1176 ЦК України.

Підстави для звернення до суду із даними вимогами судом були викладені у описовій частині рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи ту обставини, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість дій інспектора щодо складення відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4680938 від 24.08.2021, а також відповідність даної постанови вимогам закону, то у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині з підстав незаконності дій інспектора та оскаржуваної постанови.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди з підстав безпідставності адміністративного затримання позивача та завдання останньому моральних та фізичних страждань; порушення планів позивача у зв`язку із адміністративним затриманням позивача; залишення працівниками поліції на проїзній частині дороги із ключами запалення електричного скутеру марки Yadea EM215, то суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу лише щодо визнання незаконною та скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4680938 від 24.08.2021.

Разом із тим, позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора щодо адміністративного затримання позивача перед судом поставлено не було та відповідного рішення за результатами оскарження чи розгляду таких дій позивачем не надано, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкоду

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 122, 140, 222, 251, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 22, 23, 116, 1167, 1176 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2022.

Суддя: О.М.Букіна