Справа № 607/9353/23
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 Справа №607/9353/23

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Нужда Федір Тарасович, про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 000542 від 16 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2023 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 000542 від 16 травня 2023 року.

27 червня 2023 року представник позивача, адвокат Нужда Ф. Т. подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію постанови начальникавідділу Державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000542 від 16 травня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що директором товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМІНВЕСТБУД» Мазуриком В. Р. 24 травня 2023 року подано до Тернопільського міськрайонного суду позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови начальнику відділу Державного нагляду(контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000542 від 16 травня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404VІІІ) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1404УІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусову виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 4 Закону України № 1404VIII визначено вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадженню виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа» зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ст. 3002 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі сплати особами, зазначеними у статті 143 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій тієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня, набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

З аналізу вищенаведеного випливає те, що примусове виконання постанови Укртрансбезпеки чи її територіального органу про накладення адміністративного стягнення віднесене до компетенції Державної виконавчої служби.

Захід забезпечення позову спроможний в повній мірі забезпечити виконання, ухваленого судового рішення. Так, у разі ухвалення рішення в користь позивача, останній не зазнає негативних наслідків майнового та правового характеру, що випливають із Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог, можливі відповідачі отримають можливість здійснити стягнення, визначеної суми штрафу в установленому порядку.

Поміж з цим, у випадку невжиття заходів забезпечення позову та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, виконання такого рішення буде утрудненим заходом правового характеру, оскільки полягатиме у поверненні виконаного за виконавчим документом. В останньому випадку, виконання судового рішення супроводжуватиметься тривалим періодом часу в умовах воєнного стану та можливими додатковими витратами на правовому допомогу.

Інтереси відповідача у справі будуть збережені у всіх випадках. Оскільки, застосовуючи захід забезпечення позову, суд не визнає протиправним та не скасовує індивідуальний акт, а зупиняє його дію. Це означає, що у випадку підтвердження правомірності такого акту, стягнення на підставі такого рішення продовжиться. Втім, у випадку визнання його протиправним та скасування, стягнення на підставі такого рішення, в будьякому випадку, є протиправним, а стягнуте підлягає поверненню особі, яка зазнала негативного впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться в строк, встановлений процесуальним законом, без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд доходить до наступного висновку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу норм ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Отож, сам факт оскарження позивачем в судовому порядку постанови Державної служби України з безпеки на транспорті № 000542 від 16 травня 2023 року не зупиняє її дію та виконання у межах виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів про забезпечення позову суд виходить з того, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід відновити шляхом вчинення певних дій.

Зі змісту заяви адвоката Нужди Ф. Т. про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача, а також поновлення його порушених прав у випадку задоволення позову. Водночас, застосування заходів забезпечення позову не є уникненням відповідальності за спірною постановою та не позбавляє відповідача можливості застосувати процедуру примусового виконання оскаржуваного рішення після набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 607/9353/23.

Враховуючи з`ясовані обставини, суд доходить до висновку, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі та створює реальну очевидну небезпеку і складність у подальшому відновити права, свободи та інтереси позивача у разі задоволення позову.

Частиною 1 ст. 151 КАС України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України позов забезпечується зупиненням дії індивідуального акта або нормативноправового акта.

В силу ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається застосування заходів забезпечення позову, що передбачені пунктами 19 ч. 3 ст. 151 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 151 КАС України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Отож, головним завданням інституту «забезпечення позову», є забезпечення отримання особою, в користь якої ухвалене судове рішення, присудженого права. Рішення, які приймаються за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, повинні відповідати завданню адміністративного судочинства, яке визначено ч. 1 ст. 2 КАС України. Тобто, гарантувати реальний захист прав особи під час виконання майбутнього судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 640/31815/22, зазначив, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб позивачів та юридичних в адміністративному процесі та механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, зокрема, спроможність такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, перевірити імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також мотивувати неможливість порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана постанова Верховного Суду, є релевантною з обставинами даної справи, відтак суд враховує її під час застосування норм матеріального права.

У даній справі, заявник просить суд зупинити дію індивідуального акту, який відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», є виконавчим документом. Побоювання заявника мотивовані тим, що Державна служба України з безпеки на транспорті реалізуючи свої повноваження у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», створить для заявника негативні наслідки майнового та правового характеру. Широкий спектр повноважень органів виконавчої служби дозволяє останнім приймати рішення про арешт майна боржника, здійснювати примусове стягнення коштів, стягувати виконавчий збір тощо. Вказане може створити негативні майнові наслідки, до того часу, коли остаточне судове рішення набере законної сили.

Суд вбачає, що співмірним, адекватним та збалансованим буде такий підхід, який відповідатиме інтересам обох сторін.

Суд вважає, що інтереси заявника повинні бути дотриманні в тій частині, щоб до моменту набрання законної сили судовим рішення у вказаній справі, дія індивідуального акту, який має силу виконавчого документа, була зупинена. Втім, такий захід, з іншої сторони, є прийнятним для можливих відповідачів у справі. Так, відповідач зацікавлений в повному та безповоротному виконанні прийнятого ним рішення, законність та обґрунтованість якого підтверджена судом. Інший підхід, ставить під сумнів легітимність дій державного органу, ще до початку процедури стягнення. Більше того, підхід, за якого державний орган намагається якнайшвидше стягнути з особи кошти, до моменту легітимізації своїх дій (рішень) відповідним судовим актом, що набрав законної сили, є сумнівним заходом, з точки зору правової держави. Держава та створені нею інституції повинні поділяти демократичні надбання правової держави, які записані в Основному Законі України, діяти законно та обґрунтовано.

В цьому розумінні, заходи забезпечення позову не можна розглядати, як заходи негативного правового характеру по відношенню до можливих відповідачів у справі. На противагу, такий захід дозволяє можливим відповідачам у справі підтвердити законність своїх дій (рішень). Захід забезпечення позову, є заходом, який унеможливлює застосування негативних правових наслідків щодо самих відповідачів у справі, в разі, якщо суд у встановленому порядку дійде висновку про задоволення позову.

Суд визнає обґрунтованою позицію заявника, що звернення стягнення на підставі виконавчого документу, яким, є постанова про накладення адміністративного стягнення № 000542 від 16 травня 2023 року, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, створить негативні наслідки майнового та правового характеру.

Вказаний захід забезпечення позову спроможний в повній мірі забезпечити виконання ухваленого судового рішення. Так, у разі ухвалення рішення в користь позивача, останній не зазнає негативних наслідків майнового та правового характеру, що випливають із Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач отримає можливість здійснити стягнення, визначеної суми штрафу в установленому порядку.

Поміж з цим, у випадку не вжиття заходів забезпечення позову та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, виконання такого рішення буде утрудненим заходом правового характеру, оскільки полягатиме у поверненні виконаного за виконавчим документом. В останньому випадку, виконання судового рішення супроводжуватиметься тривалим періодом часу та можливими додатковими витратами на правовому допомогу.

Насамкінець, суд зазначає, що інтереси відповідача у справі будуть збережені в обох випадках. Оскільки застосовуючи захід забезпечення позову, суд не визнає протиправним та не скасовує індивідуальний акт, а зупиняє його дію. Це означає, що у випадку підтвердження правомірності такого акту, стягнення на підставі такого рішення продовжиться. Втім, у випадку визнання його протиправним та скасування, стягнення на підставі такого рішення, в будьякому випадку, є протиправним, а стягнуте підлягає поверненню особі, яка зазнала негативного впливу.

У викладеному суд убачає дотримання справедливого балансу інтересів учасників майбутнього процесу.

На підставі наведеного, суд доходить до висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 2, 150, 152, 154, 156, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Нужда Федір Тарасович, про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 000542 від 16 травня 2023 року задовольнити.

Зупинити дію постанови начальникавідділу Державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000542 від 16 травня 2023 року про накладення на директора ТОВ «ТомІнвестбуд» ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснити, що відповідно до частин 1 та 3 статті 156 КАС України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська