Справа № 755/3904/23
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/3904/23 Суддя першої інстанції: Яровенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про скасування рішення про примусове повернення, прийняте 27.10.2022 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.05.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття оскаржуваного у цій справі рішення є чинним рішення про заборону в`їзду Позивача на територію України до 15.06.2026. І хоча прибуття ОСОБА_1 в Україну 28.07.2022 мало місце за відкритою візою та на підставі рішення голови Державної прикордонної служби України, однак невиконання Позивачем вимог рішення Відповідача про скорочення строку перебування на території України свідчить про відсутність підстав для скасування рішення про примусове повернення. Крім того, суд відхилив посилання Позивача на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №627, наголошуючи на тому, що дія її норм поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які прибули для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації у законних спосіб.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, рішення про скорочення терміну перебування оскаржено ОСОБА_1 до суду, що перешкоджало ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти рішення про примусове повернення, по-друге, Позивач вчиняв дії з метою легалізації на території України шляхом, зокрема, отримання акредитації журналіста від Головнокомандувача Збройних Сил України, а також звернення заступника міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій з клопотанням про надання Позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні як міжнародного журналіста, по-третє, ОСОБА_1 жодним чином не порушував чинне законодавство України, є засновником Громадської організації «Антиросійський пропагандистський блок» та приїхав допомагати Україні та показати всьому світові про боротьбу Української Держави за незалежність, по-четверте, судом не було враховано, що рішення про заборону в`їзду в Україну до 15.06.2026 також є предметом судового оскарження, по-п`яте, судом неправильно застосовано до спірних правовідносин норми постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №627, якою не обмежується у період дії правового режиму воєнного стану строк тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, які прибули для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та пройшли акредитацію.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.06.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.10.2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

Указані обставини зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №012120 від 27.10.2022 (а.с. 53-60).

За наслідками розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення 27.10.2022 уповноваженою посадовою особою ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 012086, відповідно до якої Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100,00 грн (а.с. 61-62).

Також 27.10.2022 головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та, зокрема, зобов`язано Позивача покинути територію України у термін до 06.11.2022. Крім того, ОСОБА_1 було заборонено в`їзд на територію України терміном на 3 роки до 27.10.2025. Це рішення було погоджене начальником Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Ігорем Семиногом і затверджено 27.10.2022 т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Олексієм Пустовітом (а.с. 53-54).

Підставою прийняття вказаного рішення визначено те, що 27.10.2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

У ході опитування громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що він прибув в Україну 28.07.2022 через ПП «Устилуг» за відкритою візою «С-11» яка дійсна з 28.07.2022 до 27.10.2022, строк перебування 90 днів, з метою провадження кореспондентської діяльності. Після закінчення дозволеного строку перебування, територію України не залишив. З питань оформлення посвідки на тимчасове проживання документи не подавав. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування до компетентних органів-не звертався.

Разом з тим, як зазначено в оскаржуваному рішення, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено, що громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час попереднього перебування в Україні притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КпАП України та до нього застосовано санкцію у вигляді заборони в`їзду в Україну строком до 15.06.2026.

На примірнику цього рішення також міститься підпис Позивача про те, що з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк останній ознайомився та про те, що копію відповідного рішення останній отримав (а.с. 55).

Про прийняття цього рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомило Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства, а також заступника керівника Київської міської прокуратури (а.с. 56-57).

Поряд з іншим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює продюсером, фото-, відео- та тележурналістом у компанії «Transterra Media» (Велика Британія; а.с. 15-17), має акредитацію згідно прес-карти №10571 (а.с. 14), а також багаторазову візу типу С-11 для перебування в Україні, дійсну з 28.07.2022 по 27.10.2022 (а.с. 13).

Крім того, матеріали справи свідчать, що заступником Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України ОСОБА_4 направлено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області лист від 12.10.2022 №22/14.1-7532-22 із поданням про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні з метою роботи кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство - Ліванська Республіка, паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 08.06.2022 та дійсний до 07.08.2032 (а.с. 20-21).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 26, 33 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 9, 13, 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), а також ряду інших підзаконних актів, прийшов до висновку, що оскаржуваний індивідуальний акт прийнято із дотриманням порядку і процедури, а матеріалами справи його протиправність не підтверджується.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (далі - Інструкція №353/271/150).

Згідно п. 4 Інструкції №353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5 Інструкції №353/271/150).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону, що також відображено й у п. 8 Інструкції №353/271/150, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як було встановлено раніше, підставою прийняття рішення від 27.10.2022 слугував факт проживання Позивача без відповідних документів, що дають право на проживання в Україні. Існування обставин протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, судовою колегією враховується, що на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 19.09.2022 (вх. №30361/1/8010-22) надійшов лист Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 09.09.2022 №2/3/3-11098т «Щодо скорочення терміну перебування» (а.с. 67), в якому зазначено, що Позивач у 2014-2015 роках під виглядом журналіста перебував на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей, де висвітлював антиукраїнські новини та події в інтересах рф, підтримував контакти з так званими «ДНР/ЛНР». У подальшому, перебуваючи на території України, ОСОБА_1 неодноразово затримувався працівниками ДМС України за порушення міграційного законодавства, стосовно нього приймалися рішення про примусове повернення та примусове видворення.

Крім того, у згаданому листі зазначено, що, перебуваючи у 2018 році в Чернігівському ПТПІ, Позивач намагався отримати статус біженця, проте отримав відмову та був видворений за межі України із забороною в`їзду до 15.06.2026.

Згідно з наявними даними Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, на сьогоднішній день ОСОБА_1 з метою подальшої легалізації намагається продовжити термін перебування в Україні.

У зв`язку з цим Департамент контррозвідки Служби безпеки України з урахуванням викладеного з огляду на дії іноземця, які становлять загрозу національній безпеці України, просив ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вжити заходів щодо недопущення продовження термінів перебування ОСОБА_1 та скоротити йому на мінімально можливий термін перебування в Україні.

На підставі цього листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 22.09.2022 було прийнято рішення про скорочення терміну перебування на території України громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 , яким приписано останньому покинути територію України у термін до 26.09.2022 (а.с. 49-50).

До того ж матеріали справи свідчать, що ще 04.08.2018 керівництвом ГУ ДМС України в м. Києві затверджено рішення про заборону в`їзду ОСОБА_1 терміном на 8 років до 15.06.2026, що випливає із змісту доручення ГУ ДМС України в м. Києві від 08.08.2018 №8001.23.2-21469/20.1-18 (а.с. 66).

У свою чергу оскарження до Окружного адміністративного суду міста Києва рішення про скорочення терміну перебування на території України (справа №640/16384/22) та рішення про заборону в`їзду в Україну (справа №640/13918/22) не зупиняє їх дію, оскільки згідно ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. У свою чергу доказів, що у межах цих справ Окружним адміністративним судом міста Києва вживалися відповідні заходи забезпечення позову, Позивачем не надано. Відсутні такі відомості й в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відтак посилання Апелянта на неврахування судом факту судового оскарження згаданих вище рішень в якості перешкоди для прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення судова колегія вважає помилковим.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що п. 10 розд. І Інструкції №353/271/150 передбачено, що лише оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію. Разом з тим, рішення про скорочення терміну перебування та про заборону в`їзду до таких рішень не належить.

Крім іншого, судова колегія звертає увагу, що постанова ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 27.10.2022 серії ПН МКМ №012086, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КпАП України у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме - проживання без документів про право проживання в Україні, за наслідками судового оскарження залишена в силі рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.03.2023 у справі №755/11416/22, яке набрало законної сили 13.06.2023.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 фактично без належних на те законних підстав перебуває на території України, починаючи з 27.09.2022. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З приводу аргументів Апелянта про те, що останній вчиняв дії з метою легалізації в Україні, отримав акредитацію журналіста від Збройних Сил України, а також щодо нього вносилося подання стосовно видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні заступником Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, судова колегія у площині спірних правовідносин та фактичних обставин цієї справи оцінює критично, позаяк, по-перше, наразі є чинним рішення про заборону Позивачу в`їзду в Україну до 15.06.2026, по-друге, рішенням суду підтверджено правомірність постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення за порушення правил перебування іноземців в Україні, яка прийнята пізніше направлення подання про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, по-третє, при проходженні акредитації Збройними Силами України не перевіряється законність перебування особи на території України, що випливає із змісту наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.03.2022 №73 «Про організацію взаємодії між Збройними Силами України, іншими складовими сил оборони та представниками засобів масової інформації на час дії правового режиму воєнного стану».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є засновником Громадської організації «Антиросійський пропагандистський блок» та приїхав в Україну з метою об`єктивного висвітлення подій боротьби Українського Народу за своє незалежність судова колегія зауважує, що ці обставини жодним чином не звільняють Позивача від обов`язку дотримуватися законодавства України, у тому числі, міграційного.

Посилання Апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції положень постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №627 «Деякі питання перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації», норми якої дозволяють перебувати на території України до закінчення воєнного стану, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.

Пунктом 1 указаної постанови Уряду України встановлено, що на період воєнного стану та протягом 30 днів після його скасування чи припинення до іноземців та осіб без громадянства, які прибули для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та в установленому порядку пройшли акредитацію представників засобів масової інформації під час правового режиму воєнного стану, не застосовуються обмеження щодо строків тимчасового перебування на території України, установлені пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 17, ст. 612).

Відповідно до п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом оскарження у межах цієї справи є рішення про примусове повернення до країни походження, а не про скорочення строку тимчасового перебування. При цьому аналіз змісту указаних вище законодавчих приписів свідчить, що останні не містять застережень щодо неможливості прийняття органами ДМС України рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни.

Викладене, з урахуванням наведених вище положень ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 26 Закону, встановленого факту порушення особою міграційного законодавства, а також діючої заборони на в`їзд в Україну до 2026 року свідчить, що у Відповідача станом на 27.10.2022 були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення, що робить неспроможним висновок про його протиправність.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 288, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 28 червня 2023 року.