Справа № 200/1728/23
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року Справа№200/1728/23

Донецький окружний адміністративний суд, колегією у складі трьох суддів: головуючого судді Христофорова А.Б., суддів Галатіної О.О., Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національного банку України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9: ЄДРПОУ: ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

24 квітня 2023 року, через систему «Електронний суд», до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України, в якому позивач просив суд:

- визнати порушення прав позивача через неналежний розгляд скарги «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023);

- зобов`язати Національний Банк України, в строк встановлений судом, повторно розглянути скаргу позивача «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) з наданням обґрунтованих відповідей на всі порушені в ній питання.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.03.2023 року ним було направлено на адресу відповідача скаргу «на порушення ліцензійних умов ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 року (вх. №А-146407/7/5097 від 20.03.2023 р.) в якій він просив НБУ чітко зазначити: хто та що передав йому в оренду на умовах лізингу; який статус у ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП за договором №0 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, враховуючи що станом на 17.03.2023 року ще не існувало жодного документу про отримання позивачем будь яких товарів в системі плати пізніше; обґрунтовану відповідь, як регулятора у вигляді роз`яснення на питання: Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без лізингодавця.

Також позивач вказує, що він привертав увагу, що відступлення права вимоги за договором фінансового лізингу здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, маючи на увазі Закон України «Про фінансовий лізинг».

Поряд з цим, позивач вказав, що оскільки до компетенції НБУ входить нагляд за учасниками ринку фінансових послуг, в тому числі й за факторинговими операціями, він особливо просив відповідача відреагувати на приховування ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП від споживачів в тому числі й від нього інформації про відступлення їм прав кредиторів, тобто постачальників, а не лізингодавців за договорами про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™. Зазначав, що його скарга пов`язана з тим, що 31.03.2021 р. між ФОП ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 , було укладено договір №0 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, який неочікувано для нього, як споживача, виявився раптом договором оренди товару на умовах лізингу. При цьому позивач у скарзі вказував, що ФОП не мав ліцензії НБУ для здійснення господарської діяльності з надання послуг лізингу в тому числі й на укладання договорів лізингу. Також зазначав, що у договорі №0 відсутня обов`язкова сторона (правочину) договору лізингодавець. Також зазначав, що навіть за нормами згідно ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг). Отже, вказував позивач, згідно норм матеріального права вбачається що обов`язковою умовою договору лізингу має бути сторона - лізингодавець, а вразі відсутності такої сторони договору він (договір) має ознаки нікчемності та не створює будь-яких наслідків для інших сторін договору.

Так, вказує позивач, 19.04.2023 року на його адресу надійшов лист від 18.04.2023 року за №А-14- 0004/26870 в якому, на переконання позивача, містилась необґрунтована, неповна та неправдива інформація та були відсутні відповіді на його порушені вищезазначені питання.

Позивач зазначає, що з огляду на необґрунтовану та неправдиву відповідь відповідача у листі від 18.04.2023 року за №А-14-0004/26870 вбачається порушення його права на належний розгляд скарги від 17.03.2023 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Одночасно повідомив суд, що неправдивою інформацією у відповіді відповідача було наступне речення, а саме (витяг): "Національний банк в межах своїх повноважень листами за вих. № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надав Вам відповіді на попередні Ваші скарги, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством". Вказав, що суд може переконатися, що у зазначених відповідях відсутня інформація, яку він просив встановити у скарзі «на порушення ліцензійних умов ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 року (вх. №А-146407/7/5097 від 20.03.2023 р.).

Позивач рахує, що неналежний розгляд його скарги від 17.03.2023 року призвів до порушення його прав у зв`язку із чим він звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що Національним банком 22.11.2021 (вх. № А-146407/3/37882) було отримано скаргу позивача щодо захисту його прав, як споживача та людини шляхом призначення перевірки діяльності на ринку фінансових послуг ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП та вжиття заходів реагування з подальшим прийняттям рішення про заборону діяльності на ринку фінансових послуг Товариства. Вказана скарга була обґрунтована тим, що 31.03.2021 між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № 70 на придбання товару. Проте станом на 01.09.2021, як і станом на 19.11.2021 позивач не отримав товар від постачальника. Окрім цього позивач зазначав про те, що умови укладеного договору не містять повну інформацію про фінансові послуги Товариства, що є порушенням прав споживача. Серед іншого, позивач вказував на наявність ознак фінансового шахрайства.

Відповідач вказав, що за результатами розгляду вищевказаної скарги позивача, Національним банком було надано відповідь № 14-0004/116758 від 08.12.2021. Вказаною відповіддю було повідомлено позивача про те, що заява (клопотання) фізичної особи не є підставою для відкликання (анулювання) ліцензії, виданої небанківській фінансовій установі на провадження діяльності з надання фінансових послуг, що узгоджується з положеннями статті 38-1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Також, позивача було проінформовано про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення. У випадку встановлення порушень товариством вимог законодавства про фінансові послуги, під час здійснення інспекційної перевірки, до зазначеного товариства будуть вжиті заходи відповідного реагування. Окрім наведеного, з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, Національний банк надіслав до Товариства запит. У відповідь на запит Товариство повідомило, що 31.03.2021 між позивачем ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, відповідно до якого, позивач повинен був отримати товар та зобов`язався здійснювати платежі згідно графіку, визначеному Договором. Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до Товариства. Серед іншого Товариство зазначило, що з 31.03.2021 по 30.07.2021 позивачем своєчасно здійснювалися оплати згідно графіку сплати місячних платежів, наведеного в Договорі, навіть більшими сумами, аніж планові розміри платежів, а претензій до отриманого згідно договору товару не було. Також, Товариство поінформувало, що на їх електронну адресу позивачем було направлено заяву від 02.10.2021, в якій останній просив повернути сплачені кошти згідно Договору у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за Договором, та у зв`язку з тим, що позивач не укладав договір саме з Товариством. Відповідно до наданої Товариством інформації, останнє звернулося до ФОП ОСОБА_2 задля з`ясування факту отримання позивачем товару, визначеного договором, у відповідь на що ФОП ОСОБА_2 було підтверджено факт отримання позивачем товару та надано копію експрес-накладної ТОВ Нова Пошта. Товариство зауважило, що 08.11.2021 на адресу електронної пошти позивача було відправлено відповідь листом за вих. № 450031 та додано розрахунок залишкової заборгованості.

Відносно зауваження, що в договорі не зазначено всю необхідну інформацію про Товариство, останнє звернуло увагу, що пунктом 8.1 договору визначено, зокрема, що в момент підписання договору всі існуючі і майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центру. В пункті 7 Договору зазначено інформацію щодо Процесинг-центру, а саме щодо Товариства.

Відповідач вказує, що зважаючи на викладене, ним були розглянуті порушені позивачем у його скарзі від 22.11.2021 доводи, на що було надано обґрунтовано відповідь. Проте, 09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було отримано заяву позивача про перевірку вже достовірності інформації в листі Національного банку України № 14-0004/116758 від 08.12.2021 за наслідком якої, позивач просив невідкладно призначити повну перевірку діяльності Товариства на ринку фінансових послуг, надати відповіді на порушені позивачем питання, притягнути винних осіб Товариства за надання НБУ неправдивої інформації про що надати відповідь не пізніше 15.09.2022.

Зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача № 14-0004/116758 від 08.12.2021, Національним банком було надано відповідь № 14-0004/70112 від 07.10.2022. Вказаною відповіддю відповідач повідомив позивача про те, що Національний банк в межах повноважень надав відповідь на попередню скаргу. Водночас, з метою детального розгляду інформації, зазначеної у заяві від 09.09.2022, Національний банк надіслав повторний запит до Товариства. У відповідь на запит Товариством повторно надано інформацію щодо укладеного Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше та Договору факторингу від 07.12.2017, відповідно до якого всі права вимоги за договором перейшли до Товариства. Додатково Товариство проінформувало, що в грудні 2021 року позивачем було подано до Великоновосілківського районного суду Донецької області позовну заяву про визнання недійсними відповідних умов Договору № 0 та Договору № 0 в цілому. Товариство також повідомило, що за результатами розгляду справи у липні 2022 року судом ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та станом на 20.09.2022 зазначене рішення суду оскаржується позивачем в суді апеляційної інстанції. Так, за результатами моніторингу судових справ встановлено, що дійсно рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22.07.2022 у справі 220/2328/21 яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022, в задоволенні позову позивача до ФОП ОСОБА_2 , Товариства про захист прав споживачів в позові відмовлено.

В той же час, зазначив відповідач, щодо вимоги позивача про надання Національним банком інформації стосовно форми та суті договору, відповідач звертав увагу, що функції Національного банку, визначені у статтях 6 та 7 Закону України Про Національний банк України, не передбачають права надавати роз`яснення чинного законодавства України. Так, для отримання роз`яснень щодо змісту та застосування законодавства України, а також з інших питань юридичного характеру відповідач рекомендував звертатись до адвокатів, юридичних фірм, тощо. Також відповідачем було зазначено, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення та повідомив про те, що інформація, зазначена у заяві буде врахована Національним банком при здійсненні нагляду за діяльністю Товариства на ринках фінансових послуг. 07.03.2023 (вх. № А-146407/6/4161) Національним банком було отримано лист позивача щодо застосування заходів впливу до ФОП ОСОБА_2 , призначення інспекційної перевірки діяльності Товариства з 2017 року та відкликання (анулювання) ліцензії, призначення службової перевірки щодо посадових осіб НБУ за надання необґрунтованих відповідей. 27.03.2023 (вх. № А-146407/8/5579) Національним банком було отримано лист позивача про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 125 000 грн не пізніше 01.04.2023. За результатами розгляду наведених вище листів позивача, Національним банком було надано відповідь № 14-0006/22315 від 31.03.2023. Серед іншого, 17.03.2023 позивачем повторно подано скаргу щодо взаємовідносин, які склалися з Товариством. У зазначеній скарзі позивач просив надати правдиву відповідь про вжиті заходи за скаргою. Фактично, на переконання відповідача, така скарга зводилася до питань, які вже були предметом розгляду зі сторони Національного банку, на які листами за вих. № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надано відповіді на попередні скарги позивача, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством.

Відповідач рахує, що відповідно до частини другої статті 8 Закону № 393/96-ВР, не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Про вказане позивач був проінформований листом від 18.04.2023 № 14- 0004/26870.

Крім того відповідач вказує, що як зазначалось вище, Національним банком з метою реалізації органом державної влади обов`язку, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання обґрунтованої відповіді було надано вичерпні відповіді на порушені позивачем у заявах/скаргах питаннях.

Щодо твердження позивача про те, що інформація у листах НБУ є недостовірною, відповідач звернув увагу суду на те, що вказані листи (відповіді) були надані позивачу, зокрема, і на підставі листів Товариства, про що чітко зазначено у листах НБУ від 08.12.2021 № 14-0004/116758, від 07.10.2022 14-0004/70112.

Таким чином, на переконання відповідача, оскільки відповідачем дотримано правомірність вчинення дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Позивачем надано відповідь на відзив Національного банку України, де останній, з огляду на те, що в даному зверненні взагалі не спростовуються доводи позивача щодо неотримання відповідей на всі порушені питання у його скаргах за № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за № 18-0006/22315 від 31.03.2023, а особливо на головне питання: « Хто є лізингодавцем за договором р № 70 на придбання товару, якщо це договір прямого лізингу?».

Крім того вказав, що його дуже дивує позиція відповідача, як регулятора ринку фінансових послуг, коли він говорить про неможливість реагувати на суб`єктів господарської діяльності, які відкрито надають фінансові послуги з лізингу та при цьому не мають ліцензії Національного банку України. Крім того, у позивача викликає занепокоєння коли відповідач так впевнено посилається на начебто наявність договору факторингу (нікчемного за законом) між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП в якому взагалі не йдеться про позивача ОСОБА_1 , перелік товару, ціна, загальна вартість заборгованості, номенклатура товару, сертифікати відповідності, паспорти, накладна або акт прийому передачі товару ОСОБА_1 тощо.

Також позивач звертає увагу суду, що договір факторингу на який посилається відповідач взагалі-то за датою було укладено між суб`єктами господарської діяльності у 2017 році, тобто за 4 роки до укладання ФОП ОСОБА_2 договору № 70 на придбання товару на умовах прямого лізингу з позивачем. Даний факт, на переконання позивача, свідчить про нікчемність договору факторингу оскільки в ньому відсутні істотні умови (ціна, найменування товару та строк дії). Так, вказує, що відповідач на своїй сторінці в мережі інтернет (https://bank.gov.ua/ua/supervision/licensingnonbanking) зазначає, що Національний банк видає ліцензії учасникам небанківського фінансового ринку з метою захисту прав та законних інтересів споживачів фінансових послуг, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього. Небанківським фінансовим установам на такі фінансові послуги: - фінансовий лізинг;…. За таких обставин, позивач вважає, що господарська діяльність ФОП ОСОБА_2 та укладання безпосередньо ним договору № 70 на придбання товару на умовах прямого лізингу з позивачем знаходиться поза законом тому що ФОП не є фінансовою установою. За таких обставин відповідач, рахує позивач, повинен був вжити заходи до реагування на скарги позивача та здійснити необхідні заходи щодо припинення порушення законодавства ФОП ОСОБА_2 в межах передбачених законом, а також негайно повідомити компетентний орган про виявлений факт адміністративного правопорушення. Проте відповідач самоусунувся від виконання своїх прямих обов`язків та надає позивачу відписки на його скарги, при цьому уникаючи відповідей на порушені у скаргах питання.

Крім того, позивач звернув увагу суду, що згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції станом на 31.03.2021 року) за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Також вказує, що його дуже дивує позиція відповідача коли він говорить про договір факторингу в той час коли пряма норма закону говорить про можливість укладання договору прямого лізингу тільки лізингодавцем.

Крім того позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві вказує на те, що: «Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до Товариства.». Дана інформація на думку позивача, є неповною або навіть навмисно трохи спотвореною, оскільки у п.1.1 договору факторингу № від 07.12.2017 року мова йде про передачу ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП ще й права власності на товар. Тобто, вважає позивач, ще у 2017 році ФОП ОСОБА_2 передав ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП ще й права власності на товар, який позивачу досі станом на 15.05.2023 року не поставили (не передали). За таких наявних порушень прав споживача викликає здивування дуже негативна поведінка відповідача, який відмовляючи у розв`язанні скарг позивача говорить, що повторні звернення не розглядаються та на всі питання були надані вичерпні відповіді. Позивача дивує той факт, що у відзиві відповідача немає конкретних обґрунтувань щодо питань які порушував позивач у скаргах до відповідача, як регулятора ринку фінансових послуг, а це фактично означає визнання позову та порушення права людини на належних розгляд його скарги та отримання відповідей на всі порушені питання.

Посилання відповідача на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22.07.2022 у справі 220/2328/21 яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022, на переконання позивача, не заслуговує на увагу, оскільки даним рішеннями було визнано дійсним правочин з наступними кричущими речами-дефектами, тобто несумісними обставинами, а саме: - договір № 70 укладений ФОП без ліцензії НБУ; - споживачу нічого невідомо про товар та йому не надавався ні рахунок № 34727 від 31.03.2021 року, ані інформація про товар; - споживач не отримував товар, не отримував накладну, платіжний (розрахунковий) документ, акт приймання-передачі, паспорти на товари, сертифікати відповідності, гарантійні зобов`язання (талони), перелік сервісних центрів тощо; - у договорі прямого лізингу № 70 відсутня обов`язкова сторона договору лізингодавець. Єдині обставини які адміністративний суд може взяти з даних судових рішень, - це Договір від 31.03.2021 року про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0 є договором прямого лізингу. Все. Більш нічого, вважає позивач, додати до цієї адміністративної справи, оскільки позивач порушував перед відповідачем, як регулятором ринку фінансових послуг багато питань в тому числі й порушення ліцензійних умов ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП. Останнє є власником товару, якого позивачу невідомо, але впродовж більше двох років не поставляє/передає товар споживачу ОСОБА_1 , хоча більше 75% вартості у вигляді оплати за товар отримало.

Позивач критично ставиться до твердження відповідача про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення. А Закон України «Про звернення громадян» говорить зовсім про інше, на кожне звернення людини, а в даному випадку Держава в особі НБУ має призначати перевірки та надавати повну, правдиву та обґрунтовану відповідь на всі порушені питання.

Як підсумок, позивач зазначає, що предметом позову є неналежний розгляд останньої скарги позивача від 17.03.2023 (вх. №А-146407/7/5097 від 20.03.2023 р.), а тому останній впевнений, що суд встановить відсутність відповідей на порушені позивачем питання, а саме: - не було надано відповідь та не зазначено хто та що позивачу передав в оренду на умовах лізингу; - який статус у ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП за договором №0 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, враховуючи що станом на 17.03.2023 року ще не існувало жодного документу про отримання ОСОБА_1 будь-яких товарів в системі плати пізніше; - не було надано обґрунтованої відповіді, як регулятора у вигляді роз`яснення на питання: Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без лізингодавця?

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач просить суд встановити відсутність відповідей на порушені ним питання, а саме: хто та що позивачу передав в оренду на умовах лізингу; який статус у ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП за договором №0 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, враховуючи що станом на 17.03.2023 року ще не існувало жодного документу про отримання ОСОБА_1 будь-яких товарів в системі плати пізніше; не було надано обґрунтованої відповіді, як регулятора у вигляді роз`яснення на питання: Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без лізингодавця; та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 30 діб.

На засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 17.05.2022 № 341 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 90 діб.

На засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Також, на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 17.11.2022 № 2738-IX Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 на 90 діб.

Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

На засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 року на 90 діб.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до відповідача зі скаргою датованою 19.11.2021 та отриманою відповідачем 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, щодо захисту його прав, як споживача та людини шляхом призначення перевірки діяльності на ринку фінансових послуг ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП (далі по тексту Товариство) та вжиття заходів реагування з подальшим прийняттям рішення про заборону діяльності на ринку фінансових послуг Товариства.

Вказана скарга була обґрунтована тим, що 31.03.2021 між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) було укладено договір № 70 на придбання товару. Проте станом на 01.09.2021, як і станом на 19.11.2021 позивач не отримав товар від постачальника. Окрім цього позивач зазначав про те, що умови укладеного договору не містять повну інформацію про фінансові послуги Товариства, що є порушенням прав споживача. Серед іншого, позивач вказував на наявність ознак фінансового шахрайства.

За результатами розгляду скарги позивача від 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, Національним банком було надано відповідь № 14-0004/116758 від 08.12.2021.

Вказаною відповіддю було повідомлено позивача про те, що заява (клопотання) фізичної особи не є підставою для відкликання (анулювання) ліцензії, виданої небанківській фінансовій установі на провадження діяльності з надання фінансових послуг, що узгоджується з положеннями статті 381 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Також, позивача було проінформовано про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення. У випадку встановлення порушень товариством вимог законодавства про фінансові послуги, під час здійснення інспекційної перевірки, до зазначеного товариства будуть вжиті заходи відповідного реагування.

Також судом було встановлено, що з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, Національний банк надіслав до Товариства запит. У відповідь на вказаний запит Товариство повідомило, що 31.03.2021 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, відповідно до якого, позивач повинен був отримати товар та зобов`язався здійснювати платежі згідно Графіку, визначеному Договором. Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до Товариства. Серед іншого Товариство зазначило, що з 31.03.2021 по 30.07.2021 позивачем своєчасно здійснювалися оплати згідно Графіку сплати місячних платежів, наведеного в Договорі, навіть більшими сумами, аніж планові розміри платежів, а претензій до отриманого згідно Договору товару не було. Також, Товариство поінформувало, що на їх електронну адресу позивачем було направлено заяву від 02.10.2021, в якій останній просив повернути сплачені кошти згідно Договору у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за Договором, та у зв`язку з тим, що позивач не укладав Договір саме з Товариством.

Крім того судом встановлено, що відповідно до наданої Товариством інформації, останнє звернулося до ФОП ОСОБА_2 задля з`ясування факту отримання позивачем товару, визначеного Договором, у відповідь на що ФОП ОСОБА_2 було підтверджено факт отримання позивачем товару та надано копію експрес-накладної ТОВ Нова Пошта. Товариство зауважило, що 08.11.2021 на адресу електронної пошти позивача було відправлено відповідь листом за вих. № 450031 та додано розрахунок залишкової заборгованості. Відносно зауваження, що в Договорі не зазначено всю необхідну інформації про Товариство, останнє звернуло увагу, що пунктом 8.1 Договору визначено, зокрема, що в момент підписання Договору всі існуючі і майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центру. В пункті 7 Договору зазначено інформацію щодо Процесинг-центру, а саме щодо Товариства.

09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було отримано заяву позивача про перевірку достовірності інформації в листі Національного банку України від № 14-0004/116758 від 08.12.2021 за наслідком якої, позивач просив невідкладно призначити повну перевірку діяльності Товариства на ринку фінансових послуг, надати відповіді на порушені позивачем питання, притягнути винних осіб Товариства за надання НБУ неправдивої інформації про що надати відповідь не пізніше 15.09.2022.

За результатами розгляду заяви позивача від 09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було надано останньому відповідь № 14-0004/70112 від 07.10.2022. Вказаною відповіддю відповідач повідомив позивача про те, що Національний банк в межах повноважень надав відповідь на попередню скаргу.

Крім того відповідач повідомляв позивача про те, що надіслав повторний запит до Товариства. Вказував, що у відповідь на запит Товариством повторно надано інформацію щодо укладеного Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше та Договору факторингу від 07.12.2017, відповідно до якого всі права вимоги за Договором перейшли до Товариства. Додатково Товариство поінформувало, що в грудні 2021 року позивачем було подано до Великоновосілківського районного суду Донецької області позовну заяву про визнання недійсними відповідних умов Договору № 0 та Договору № 0 в цілому. Товариство також повідомило, що за результатами розгляду справи у липні 2022 року судом ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та станом на 20.09.2022 зазначене рішення суду оскаржується позивачем в суді апеляційної інстанції.

Щодо вимоги позивача про надання Національним банком інформації стосовно форми та суті Договору, відповідач звертав увагу, що функції Національного банку, визначені у статтях 6 та 7 Закону України Про Національний банк України, не передбачають права надавати роз`яснення чинного законодавства України. Так, для отримання роз`яснень щодо змісту та застосування законодавства України, а також з інших питань юридичного характеру відповідач рекомендував звертатись до адвокатів, юридичних фірм, тощо.

Також сповіщав про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення та повідомив про те, що інформація, зазначена у заяві буде врахована Національним банком при здійсненні нагляду за діяльністю Товариства на ринках фінансових послуг.

Крім цього судом було встановлено, що 07.03.2023 (вх. № А-146407/6/4161) Національним банком було отримано лист позивача щодо застосування заходів впливу до ФОП ОСОБА_2 , призначення інспекційної перевірки діяльності Товариства з 2017 року та відкликання (анулювання) ліцензії, призначення службової перевірки щодо посадових осіб НБУ за надання необґрунтованих відповідей.

27.03.2023 (вх. № А-146407/8/5579) Національним банком було отримано лист позивача про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 125 000 грн не пізніше 01.04.2023.

За результатами розгляду листів позивача від 07.03.2023 (вх. № А-146407/6/4161) та від 27.03.2023 (вх. № А-146407/8/5579) , Національним банком останньому було надано відповідь № 18-0006/22315 від 31.03.2023., в якій останній вказав, що результат розгляду його звернень та роз`яснення законодавства було направлено йому листами від 08.12.2021 № 14-0004/116758, від 07.10.2022 № 14-0004/70112, від 26.12.2022 № 14-0004/89284. Також зазначив, що підстави для анулювання ліцензії визначені частиною першою статті 381 Закону про фінансові послуги. Повідомив, що станом на дату надання йому відповіді, у Національного банку відсутня інформація, що може бути підставою для анулювання ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФК ФАНГАРАНТ ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг або застосування інших заходів впливу. Вказав, що відповідно до статей 25, 214 Кримінального процесуального кодексу України, у разі якщо він вбачає ознаки кримінального правопорушення, має право звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою. Також, зазначив, що його повідомлення про корупцію, не містить відомостей про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції працівниками Національного банку, відомостей про конкретну особу та фактичні дані, які можуть бути перевірені. У зв`язку з наведеним відповідач зазначив, що підстави для проведення перевірки, передбаченої статтею 532 Закону України Про запобігання корупції відсутні.

Серед іншого судом також встановлено, що 17.03.2023 позивачем повторно подано скаргу щодо взаємовідносин, які склалися з Товариством. У зазначеній скарзі позивач просив надати правдиву відповідь про вжиті заходи за скаргою.

Листом від 18.04.2023 № 14- 0004/26870 Національний банк України сповістив позивача про те, що його скарга від 17.03.2023 фактично зводиться до питань, які вже були предметом розгляду зі сторони Національного банку, та на які листами за вих. № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надано відповіді на попередні скарги позивача, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством.

Не погодившись з результатом розгляду запиту на публічну інформацію, позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у частині 1 статті 68 Конституції України згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

У відповідності до частиною 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За приписами статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правовідносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про інформацію", Закону України "Про розгляд звернень громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. №2657-XII (далі за текстом - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з приписами статті 2 Закону № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

У пункті 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VII визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно частин 1-2 статті 20 Закону №2939-VII розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VII розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 19 Закону № 2939-VII визначено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно із положеннями частини першої статті 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Аналізуючи наведені положення Закону у контексті цього спору, насамперед слід зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18).

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону).

Статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Спеціальним нормативно-правовим актом у цьому аспекті є Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року, основним і єдиним предметом якого є відносини з розгляду звернень громадян.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про звернення громадян» законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Окрім того, пунктом 1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07 лютого 2008 року №109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян.

Згідно статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до відповідача зі скаргою датованою 19.11.2021 та отриманою відповідачем 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, щодо захисту його прав, як споживача та людини шляхом призначення перевірки діяльності на ринку фінансових послуг ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП (далі по тексту Товариство) та вжиття заходів реагування з подальшим прийняттям рішення про заборону діяльності на ринку фінансових послуг Товариства.

Вказана скарга була обґрунтована тим, що 31.03.2021 між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) було укладено договір № 70 на придбання товару. Проте станом на 01.09.2021, як і станом на 19.11.2021 позивач не отримав товар від постачальника. Окрім цього позивач зазначав про те, що умови укладеного договору не містять повну інформацію про фінансові послуги Товариства, що є порушенням прав споживача. Серед іншого, позивач вказував на наявність ознак фінансового шахрайства.

За результатами розгляду скарги позивача від 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, Національним банком було надано відповідь № 14-0004/116758 від 08.12.2021.

Вказаною відповіддю було повідомлено позивача про те, що заява (клопотання) фізичної особи не є підставою для відкликання (анулювання) ліцензії, виданої небанківській фінансовій установі на провадження діяльності з надання фінансових послуг, що узгоджується з положеннями статті 381 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Також, позивача було проінформовано про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення. У випадку встановлення порушень товариством вимог законодавства про фінансові послуги, під час здійснення інспекційної перевірки, до зазначеного товариства будуть вжиті заходи відповідного реагування.

Так ст. 57 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV визначено, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій.

Для підготовки грошово-кредитної, фінансової статистики, статистики платіжного балансу, міжнародної інвестиційної позиції, зовнішнього боргу, банківської статистичної інформації та аналізу фінансової стабільності, а також аналізу та прогнозу динаміки макроекономічних, грошово-кредитних, валютних та фінансових показників Національний банк має право безоплатно отримувати необхідну інформацію від органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання усіх форм власності.

Отримана інформація не підлягає розголошенню, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Судом встановлено, що з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, Національний банк надіслав до Товариства запит. У відповідь на вказаний запит Товариство повідомило, що 31.03.2021 між позивачем ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, відповідно до якого, позивач повинен був отримати товар та зобов`язався здійснювати платежі згідно Графіку, визначеному Договором. Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до Товариства. Серед іншого Товариство зазначило, що з 31.03.2021 по 30.07.2021 позивачем своєчасно здійснювалися оплати згідно Графіку сплати місячних платежів, наведеного в Договорі, навіть більшими сумами, аніж планові розміри платежів, а претензій до отриманого згідно Договору товару не було. Також, Товариство поінформувало, що на їх електронну адресу позивачем було направлено заяву від 02.10.2021, в якій останній просив повернути сплачені кошти згідно Договору у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за Договором, та у зв`язку з тим, що позивач не укладав Договір саме з Товариством.

Крім того судом встановлено, що відповідно до наданої Товариством інформації, останнє звернулося до ФОП ОСОБА_2 задля з`ясування факту отримання позивачем товару, визначеного Договором, у відповідь на що ФОП ОСОБА_2 було підтверджено факт отримання позивачем товару та надано копію експрес-накладної ТОВ Нова Пошта. Товариство зауважило, що 08.11.2021 на адресу електронної пошти позивача було відправлено відповідь листом за вих. № 450031 та додано розрахунок залишкової заборгованості. Відносно зауваження, що в Договорі не зазначено всю необхідну інформації про Товариство, останнє звернуло увагу, що пунктом 8.1 Договору визначено, зокрема, що в момент підписання Договору всі існуючі і майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центру. В пункті 7 Договору зазначено інформацію щодо Процесинг-центру, а саме щодо Товариства.

09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було отримано заяву позивача про перевірку достовірності інформації в листі Національного банку України від № 14-0004/116758 від 08.12.2021 за наслідком якої, позивач просив невідкладно призначити повну перевірку діяльності Товариства на ринку фінансових послуг, надати відповіді на порушені позивачем питання, притягнути винних осіб Товариства за надання НБУ неправдивої інформації про що надати відповідь не пізніше 15.09.2022.

За результатами розгляду заяви позивача від 09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було надано останньому відповідь № 14-0004/70112 від 07.10.2022. Вказаною відповіддю відповідач повідомив позивача про те, що Національний банк в межах повноважень надав відповідь на попередню скаргу.

Крім того відповідач повідомляв позивача про те, що надіслав повторний запит до Товариства. Вказував, що у відповідь на запит Товариством повторно надано інформацію щодо укладеного Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше та Договору факторингу від 07.12.2017, відповідно до якого всі права вимоги за Договором перейшли до Товариства. Додатково Товариство поінформувало, що в грудні 2021 року позивачем було подано до Великоновосілківського районного суду Донецької області позовну заяву про визнання недійсними відповідних умов Договору № 0 та Договору № 0 в цілому. Товариство також повідомило, що за результатами розгляду справи у липні 2022 року судом ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та станом на 20.09.2022 зазначене рішення суду оскаржується позивачем в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється, зокрема, щодо ринку банківських послуг та інших, ніж зазначені в абзаці другому цієї частини, ринків небанківських фінансових послуг - Національним банком України.

Повноваження Національного банку України у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг визначені ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Так, Національний банк України у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг у межах компетенції, визначеної частиною першою статті 21 цього Закону: здійснює нагляд (контроль) за додержанням небанківськими фінансовими установами та особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, умов провадження діяльності з надання фінансових послуг (п. 8-1 ч. 1 ст.28); проводить самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім клієнтів), а також інших юридичних осіб та фізичних осіб, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації (п.9 ч. 1 ст.28); надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та захист прав споживачів фінансових послуг та вимагає надання необхідних документів (п. 12 ч.1 ст. 28); здійснює захист прав споживачів фінансових послуг (п. 28 ч.1 ст. 28).

Відповідно до ч.6 ст. 29 "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Національний банк України в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право письмово вимагати від небанківських фінансових установ та юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, копії документів, а також письмові пояснення з питань їхньої діяльності.

Небанківські фінансові установи та інші особи, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, зобов`язані надавати на письмову вимогу Національного банку України відповідну інформацію та копії документів.

Постановою Правління Національного банку України 22.12.2022 за № 247 було затверджено Положення «Про анулювання ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг у період дії воєнного стану та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 06 березня 2022 року № 39».

Так. п. 11 III-го розділу згаданого положення визначено, що Національний банк робить висновок про здійснення надавачем фінансових послуг ризикової діяльності, приймає рішення про анулювання ліцензії на підставі результатів (матеріалів):

1) планових та позапланових інспекційних перевірок надавачів фінансових послуг, нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк;

2) безвиїзного нагляду за діяльністю надавачів фінансових послуг;

3) нагляду за додержанням законодавства України про захист прав споживачів фінансових послуг і контролю за дотриманням законодавства України про рекламу фінансових послуг;

4) нагляду за додержанням вимог законодавства України щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки);

5) контролю за дотриманням вимог нормативно-правового акта Національного банку, що встановлює вимоги до структури власності;

6) нагляду за дотриманням умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії (ліцензійних умов).

П. 17 ІІІ -го розділу вищевказаного положення вказує на те, що Національний банк має право прийняти рішення про анулювання ліцензії:

1) з підстави, визначеної в підпункті 3 пункту 5 розділу II цього Положення, - протягом трьох місяців із дня виявлення ознак, наявність яких є підставою для висновку Національного банку про здійснення ризикової діяльності, але не пізніше шести місяців з дня припинення здійснення надавачем фінансових послуг ризикової діяльності;

2) з підстав, визначених у підпунктах 1, 2, 4-9 пункту 5 розділу II цього Положення, - у строк, що визначений в пункті 20 розділу III Положення про застосування заходів впливу.

Суд заначає, що Національним банком України, з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, було вжито відповідних та достатніх заходів направлених на всебічний її розгляд, а саме надіслано до Товариства запити та витребувано інформацію на порушенні у попередніх зверненнях позивача питання.

В останній скарзі позивача від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023), яка є предметом розгляду даної адміністративної справи, ним повторно піднімаються питання, які вже були предметом розгляду відповідачем у минулих його зверненнях, зокрема від 19.11.21, 09.09.22, 12.12.22, 07.03.23 та 27.03.23 (відповідь на останні два звернення надана листом № 18-0006/22315 від 31.03.2023).

Отже, відповідачем було вжито достатньо заходів на з`ясування всіх обставин, що були викладені позивачем у своїх скаргах та з метою реалізації органом державної влади обов`язку, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання обґрунтованої відповіді, було надано вичерпну відповідь на порушені позивачем питання у скарзі позивача «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи, що відповідач при наданні відповіді на скаргу позивача «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу) не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно із частиною 2 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що позивачем при поданні адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року позивачу відстрочено сплату судового збору до прийняття ухвалення рішення, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру у розмірі 1 073 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючисьнормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національного банку України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9: ЄДРПОУ: ) про визнання порушення прав ОСОБА_1 через неналежний розгляд скарги «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та про зобов`язання Національного Банку України, в строк встановлений судом, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) з наданням обґрунтованих відповідей на всі порушені в ній питання відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) за наступними реквізитами: рахунок UA0026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 28 червня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Головуючий суддя А.Б. Христофоров

Судді О.О. Галатіна

Ю.М. Льговська