Справа № 500/2438/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/2438/23

29 червня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківське автотранспортне підприємство 16142" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чортківське автотранспортне підприємство 16142" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та розпорядження.

Ухвалою суду від 12.06.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.06.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю подав до суду письмову заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити дію розпорядження № 208-л від 28.02.2023 року Головного управління ДПС у Тернопільській області про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2000050, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» (код 03118877) термін дії з 23.12.2020 року по 23.12.2025 року до набрання законної сили рішення у справі № 500/2438/23 за позовом ТОВ «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» до ГУ ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.03.2023 року № 1, від 09.03.2023 року № 1 та розпорядження № 208-л від 28.02.2023 року «Про анулювання ліцензії ТВ «Чортківське автотранспортне підприємство 16142».

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що можливість здійснення господарської діяльності беззаперечно напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії; анулювання ліцензії, в свою чергу, призвело до зупинення господарської діяльності Товариства, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності (роздрібної торгівлі пальним), що в свою чергу невідворотно потягне за собою неможливість виплати заробітної плати персоналу та можливе звільнення працівників. Оскільки, правомірність винесеного розпорядження, буде досліджуватись судом, під час розгляду справи, вважає, що невжиття заходів забезпечення фактично призведе до зупинення господарської діяльності ТОВ «АТП 16142», неможливості виконання взятих на себе договірних зобов`язань з контрагентами, у тому числі, по виплаті заробітної плати працівникам та відповідних податків. На думку представника позивача, в разі задоволення вказаної заяви про забезпечення позову та зупинення дії розпорядження ГУ ДПС у Тернопільській області до набрання законної сили рішенням суду, кожній із сторін спору не буде нанесено будь - яких збитків, адже, Товариство й надалі буде здійснювати роздрібну торгівлю пальним, тобто продовжувати здійснювати свою господарську діяльність і як наслідок цього буде продовжено відповідне нарахування та сплата податків, відновлення виплати заробітної плати працівникам та відрахування з таких до бюджету. Зауважив, що в разі задоволення зазначеної заяви позитивні наслідки такого переважають над негативними. При цьому, на переконання представника позивача, ухвала про забезпечення позову в даному випадку не вирішує питання про правомірність оскарженого розпорядження, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для позивача до перевірки його правомірності, до набрання законної сили судовим рішенням у справі; в той же час, якщо прийняте суб`єктом владних повноважень рішення тягне за собою негативні правові наслідки у вигляді настання, зміни або припинення прав та обов`язків позивача, то без прийняття ухвали про забезпечення позову та до набрання рішенням суду законної сили фактично створюється ситуація, за якої позивач позбавлений можливості захистити свої права.

Так, заява про забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути подану заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У спірному випадку, на думку суду, забезпечення позову шляхом зупинення розпорядження Головного управління ДПС у Тернопільській області №208-л від 28.02.2023 про анулювання ліцензії матиме наслідком те, що суд фактично продовжить дію ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер №2000050.

Таке, на думку суду, свідчить про те, що в такий спосіб фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає призначенню інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Суд вважає, що оцінку спірному рішенню відповідача буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 дійшла до висновку, про те, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Стосовно доводів заявника про те, що анулювання ліцензії призвело до зупинення господарської діяльності Товариства, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності (роздрібної торгівлі пальним), що в свою чергу невідворотно потягне за собою неможливість виплати заробітної плати персоналу та можливе звільнення працівників, суд зауважує, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 року у справі №420/21952/21.

Окрім цього, на думку суду, посилання позивача на неможливість здійснення господарської діяльності та втрати робочих місць не пов`язані із обставинами, що можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивача.

В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

Таким чином, з урахуванням наведеного, оцінюючи доводи представника позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності і обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, та враховуючи відсутність відповідних доказів, які б могли свідчити про наявність порушеного права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальність «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.06.2023.

Головуюча суддя Дерех Н.В.