Справа № 420/5272/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5272/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лебедєвої Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Касаджик Д.С.,

представника позивача Соловйової К.Ю.

представника відповідача Елісашвілі О.М.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Одеської обласної прокуратури (надалі відповідач), в якій позивач з урахуванням зменшення позовних вимог просив стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року у сумі 879 021,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/5459/19 визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №1932к від 24.10.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області, у зв`язку із поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністрацій посаді за власним бажанням та з органів прокуратури Одеської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області; стягнуто із прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн. Відповідач рішення суду виконав частково, а саме 05.07.2022 року наказом позивач поновлений на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області з 25.10.2017 року. Стосовно виконання рішення в частині виплати на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу рішення не виконано. Позивач звернувся до відповідача з заявою на яку отримав відповідь, щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якої свідчить, що відповідач вважає неможливим виконання рішення в цій частині за відсутності розрахунків сум, що підлягають виплаті. Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, а саме роз`яснено, що слід стягнуто із прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по 05.07.2022р., виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн. у сумі 1079823,00 грн. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. У зв`язку із цим 14.11.2022 року позивачем до суду подана заява про ухвалення додаткового судового рішення Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2022 року заяву позивача задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по 05.07.2022 року, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн у сумі 1079823 грн. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 року скасовано додаткове рішення суду від 23.11.2022 року змінено та викладено в його резолютивній частині період вимушеного прогулу та загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у наступній редакції: «з 17.08.2019 року по 27.02.2020 року у сумі 199777,50 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів». Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 06.07.2022 року №1004 увільнено від виконання обов`язків на час укладення контракту добровольця територіальної оборони. Також позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами в яких просив виплати, що мають бути здійснені на його користь у зв`язку із поновленням на роботі. Позивач вважає, що період затримки складає 858 календарних днів та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 879021,00 грн. У зв`язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 20.03.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/5272/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою від 12.04.2023 року суд розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду ухвалив проводити в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 10 травня 2023 року.

Судове засідання, призначене на 10.05.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено на 31.05.2023 року.

В судове засідання, призначене на 31.05.2023 року, з`явилися представники учасників справи.

Суд ухвалою від 31.05.2023 року відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку та призначив підготовче засідання на 07.06.2023 року.

В судове засідання призначене на 07.06.2023 року з`явилися представники учасників справи.

12.06.2023 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на уточнену позовну позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 05.07.2022 №999к виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/5459/19 шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області з 25.10.2017 року. Проте, позивачем не надано належних доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення, а отже вини обласної прокуратури в затримці виконання судового рішення у справі №420/5459/19 про поновлення позивача на роботі немає. Відповідно оскільки жодних перешкод для поновлення позивача Одеською обласною прокуратурою не створювалося, покладання на обласну прокуратуру матеріальної відповідальності за затримку виконання вказаного судового рішення є безпідставним. Порушень вимог ст.236 КЗпП України з боку Одеської обласної прокуратури не вбачається, через що підстави для стягнення судового рішення про поновлення на роботі відсутні. Також є помилковими доводи позивача про нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у сумі 879021,00 грн, посилаючись на те, що час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 858 календарних днів. Оскільки, є не вірним посилання позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду виходячи із календарних днів, які становлять за вказаний період 585 днів.

Суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 07.06.2023 року відклав підготовче засідання на 13.06.2023 року.

В судове засідання призначене на 13.06.2023 року з`явилися представники учасників справи.

Суд ухвалою від 13.06.2023 року продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №420/5272/23 на тридцять днів та відклав підготовче засідання по даній адміністративній справі на 21.06. 2023 року.

В судове засідання призначене на 21.06.2023 року з`явилися представники учасників справи.

Суд ухвалою від 21.06.2023 року закрив підготовче провадження по справі та призначив розгляд справи №420/5272/23 по суті провадження 21.06. 2023 року о 09 год. 45 хв.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовник вимог з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступні слова представників сторін, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/5459/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасувати наказ прокуратури Одеської області №1932к від 24.10.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області у зв`язку із поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністрацій посаді за власним бажанням та з органів прокуратури Одеської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області;

- стягнуто із прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн.

- допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

На виконання рішення суду по справі №420/5459/19 наказом від 05.07.2022 року № 999к позивач поновлений на посаді на начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області з 25.10.2017 року.

Рішення в частині виплати на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1021,50 грн не виконано.

Позивач звернувся до відповідача з заявою на яку отримав відповідь, що відповідач вважає неможливим виконання рішення в цій частині за відсутності розрахунків сум, що підлягають виплаті.

05.08.2022 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просив роз`яснити рішення суду від 27.02.2020 року в частині наведення розрахунку і загальній суми виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що належить стягненню на користь позивача.

Ухвалою від 15.08.2022 року суд заяву ОСОБА_1 задовольнив та роз`яснив, що слід стягнути із прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по 05.07.2022р., виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн. у сумі 1079823,00 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

06.07.2022 року позивач наказом Одеської обласної прокуратури №1004к увільнений від займаної посади на час укладення контракту добровольця територіальної оборони з 06.07.2022 року строком на три роки роки зі збереженням посади та середнього заробітку до дня фактичного звільнення.

Позивач 14.11.2022 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2022 року по справі №4205459/19 стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по 05.07.2022 року, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн у сумі 1079823 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 року по справі №420/5459/19 апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково, а саме: додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року змінити, виклавши в його резолютивній частині період вимушеного прогулу та загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у наступній редакції: «з 17.08.2019 року по 27.02.2020 року у сумі 199777,50 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.». В іншій частині додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахування коштів у сумі 199777,50 грн, на потреби Збройних Сил України.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідач листом від 07.07.2022 року повідомив, що питання щодо виконання вказаного судового рішення у частині виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу буде вирішено за результатами перевірки необхідності вжиття додаткових заходів, направлених на встановлення суми, яка підлягає перерахуванню.

Позивач вважає, що період затримки складає 858 календарних днів та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 879021,00 грн. У зв`язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції Українипередбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно достаті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням вказаних вище вимог законодавства вбачається, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення; - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №820/2894/16.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №821/1678/16.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/5459/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасувати наказ прокуратури Одеської області №1932к від 24.10.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області у зв`язку із поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністрацій посаді за власним бажанням та з органів прокуратури Одеської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області;

- стягнуто із прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2019 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1024,50 грн.

- допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Проте лише наказом від 05.07.2022 року № 999к Одеської обласної прокуратури позивач поновлений на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області з 25.10.2017 року.

Тобто, період, щодо якого звернувся позивач з позовом у даній справі, не відноситься до періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а є періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що рішення суду не було виконане з огляду на відсутність заяви позивача про його виконання та не звернення позивачем рішення до примусового виконання, з огляду на таке.

Приписами статей 129,129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання, що є однією із основних засад судочинства.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Статтею 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, з аналізу діючого законодавства вбачається, судове рішення про поновлення на роботі повинно бути виконане работотавцем без вжиття додаткових заходів з боку працівника.

Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Враховуючи, що судове рішення від 27.02.2020 року про поновлення позивача на роботі було виконано лише 05.07.2022, то в таких діях відповідача вбачається саме затримка виконання судового рішення роботодавцем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді відповідно достатті 236 КЗпП України, якою визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу по справі № 420/5272/23, судом взято до уваги інформацію ввіділу фінансування та бухгалтерського обліку Одеської обласної прокуратури в якій зазначено, що розрахунок середньоденної заробітної плати : 30735,09 :20 = 1536,75 грн.

Суд, зауважує, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні. Такі роз`яснення містяться у пунктах 1-3 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 року №138.

Таким чином, суд не погоджується з твердженням позивача, що розрахунок здійснюється у період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року у кількості 858 календарних днів.

Період затримки виконання судового рішення № 420/5459/19 становить 588 робочих днів (з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року).

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 903609,00 грн (1536,74 грн х на 588).

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року у сумі 903 609,00 грн згідно статті 236 КЗпП України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладено, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року у сумі 903 609,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2020 року по 04.07.2022 року у сумі 903 609,00 грн (дев`ятсот три тисячі шістсот дев`ять грн 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.06.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва