Справа № 160/19541/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -
07.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення командування військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого навідника 5 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою мамою ОСОБА_2 , що підтверджується висновком лікувально-консультативної комісії.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідно до рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця від 29.09.2022р. (протокол №87 від 29.09.2022р.) мати позивача - ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, допомоги та супроводу у зв`язку із нездатністю до самообслуговування, з огляду на що ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» має право на звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: необхідністю постійного стороннього догляду за хворою мамою ОСОБА_2 , яка нездатна до самообслуговування, при цьому інші особи, що можуть здійснювати за нею постійний догляд, відсутні, однак, відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено у звільненні позивача з військової служби та не прийнято до уваги подані ним разом із рапортом про звільнення документи на підтвердження вищевказаних обставин. Посилання командування військової частини НОМЕР_1 при вирішенні питання про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на приписи постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013р. «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу», якими передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років, суперечить вимогам Конституції України, а саме принципу верховенству права та правової визначеності, бо Закони України мають вищу юридичну силу щодо нормативно-правових актів, водночас, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, тобто достатньо одного з вказаних медичних висновків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022р. вказану позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, в якій зазначити реквізити (дату, номер тощо) відмови (рішення) відповідача, яку позивач просить визнати протиправною та скасувати, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; належних доказів надсилання іншим учасникам справи копій позовної заяви та всіх доданих до неї документів.
23.12.2022р. представником позивача через електронну підсистему «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 12.12.2022 року надано докази направлення відповідачу копій позовної заяви та всіх доданих до неї документів.
Крім цього, на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2022 року щодо надання до суду уточненої позовної заяви із зазначенням в ній реквізитів (дати, номеру тощо) відмови (рішення) відповідача, яку позивач просить визнати протиправною та скасувати, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, 23.12.2022р. представником позивача надано пояснення про неможливість зазначення вищевказаних реквізитів через неотримання позивачем та його представником станом на теперішній час копії такого рішення відповідача, у зв`язку із чим представником позивача було заявлено клопотання про витребування у військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) рішення про відмову у звільненні солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого навідника 5 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідністю постійного стороннього догляду за хворою мамою ОСОБА_2 , оскільки адвокатський запит з вимогою надати цей висновок був проігнорований відповідачем, на підтвердження чого представником позивача надано відповідні докази, а саме: копії скарги до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 10.11.2022 року та поштової квитанції від 10.11.2022 року, копії адвокатського запиту від 17.10.2022 року та відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022 року на таке звернення представника позивача, а також копії адвокатського запиту від 14.12.2022р. та поштової квитанції від 15.12.2022р. про його направлення відповідачу.
Крім цього, вищевказаною ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Військової частини НОМЕР_1 , а саме: завірену належним чином копію рішення командування Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , винесеного за наслідками розгляду рапорту останнього; докази вручення позивачеві оскаржуваного рішення командування Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні військовослужбовця солдата ОСОБА_1 .
09.03.2023 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рапорт позивача про звільнення з військової служби через сімейні обставини відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не може бути задоволено, оскільки позивачем не надано передбачених законом медичних документів, які б підтверджували необхідність постійного стороннього догляду за хворою мамою позивача. Так, постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013р. «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу» передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. У даному випадку позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою мамою позивача було долучено висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця від 29.09.2022р. (протокол №87 від 29.09.2022р.). Однак, як зазначено вище, необхідність постійного стороннього догляду за хворими батьками має підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років. Висновок же лікарсько-консультативної комісії надається лише для осіб до 18 років. При цьому відповідачем зазначено, що вищевказані приписи постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013р. не суперечать нормам підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а лише уточнюють їх, відтак, мають застосовуватися до спірних правовідносин. Також відповідачем зауважено, що на користь висновку про необхідність надання саме висновку медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років свідчать приписи й п.1, абз.2 п.п.1 п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, згідно з якими це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; при цьому міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків. Водночас, відповідно до п.1, п.п.1 п.7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013р. №917, це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності; Комісії визначають потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування. Щодо дорослих також надаються висновки лікарсько-консультативної комісії, але такі висновки згідно з наказами Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008р. №189 та від 25.04.2014р. №284 стосуються лише причин втрати працездатності, а також способів та строків лікування (рішення щодо необхідності продовження лікування більше 30 днів та аж до 120 днів, висновки щодо спорів про спосіб лікування). Відтак, наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця від 29.09.2022р. (протокол №87 від 29.09.2022р.) є неналежним документом для прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби.
Наступне підготовче судове засідання у справі призначено на 26.04.2023 року о 15:00год.
26.04.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.
Також 26.04.2023 року у клопотанні представник відповідача просив суд про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Представники сторін у судове засідання 13.06.2023 року не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 04.06.2022р. призваний на військову службу під час загальної мобілізації, внаслідок введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні, та проходить військову службу у якості старшого навідника 5 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 (солдат).
ОСОБА_1 має мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про народження серія та номер РУ-ЖС297321.
ОСОБА_2 , під час несення військової служби її сином ОСОБА_3 , перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» м. Вінниця у період часу з 20.09.2022 до 27.09.2022.
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №3543 ОСОБА_2 встановлений діагноз: «Інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій ГПМК за ішемічним типом СМА на ґрунті гіпертонії ІІІ ст., у вигляді центрального парезу лицевого нерву праворуч, важкого правобічного геміпарезу з порушенням функції ходи та самообслуговування. Тромболіз. Гіперметробія слабкого ступеня обох очей. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. ІХС. Дисфузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3 ст РССУ-4.СНІ ІІФК із збереженою ФВ (56%). Надшлуночкова екстрасистолія. Змішаний тривожний та депресивний розлад».
Відповідно до рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол № 87 від 29.09.2022р.) ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, допомоги та супроводу у зв`язку з нездатністю до самообслуговування.
У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 подано рапорт по команді на ім`я командира 3 артилерійської батареї адн БрАГ про звільнення з військової служби через сімейні обставини відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: у зв`язку із необхідністю постійного стороннього догляду за хворою мамою ОСОБА_2 , до якого долучено документи на підтвердження родинних зв`язків із ОСОБА_2 , а також копію рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол № 87 від 29.09.2022р.).
Як слідує з вищевказаного рапорту, копія якого долучена до матеріалів справи, він погоджений по команді командиром 3 артилерійської батареї адн БрАГ капітаном ОСОБА_4 , командиром адн БрАГ підполковником ОСОБА_5 , командиром БрАГ підполковником ОСОБА_6 та переданий командиру Військової частини НОМЕР_1 , однак, від імені останнього на рапорті позивача проставлено резолюцію про відсутність підстав для звільнення позивача.
Як пояснив представник відповідача у підготовчому судовому засіданні 16.05.2023р., рапорт позивача Військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто по суті та відмовлено у його задоволенні шляхом проставляння відповідної резолюції на ньому, окрема письмова відмова позивачеві не надавалася через те, що це не передбачено нормативно-правовими актами, при цьому, причини відмови у звільненні позивача з військової служби були роз`яснені позивачеві в усній формі, із зазначенням про необхідність подання для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» саме висновку медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК), а не лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК); також в подальшому наведене роз`яснено письмово у відповідях на звернення з цього приводу матері та дружини позивача.
Так, судом встановлено, що 04.10.2022р. матір`ю позивача - ОСОБА_2 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано заяву на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю стороннього догляду, непридатністю до самообслуговування та відсутністю інших осіб, що можуть здійснювати постійний догляд за нею.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 листом Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022р. за вих.№813/2074 останню повідомлено про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через відсутність на те правових підстав, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013р. «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу», передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Також судом встановлено, що з приводу звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зверталася і дружина позивача ОСОБА_7 до coll-центру Міністерства оборони України і листом Командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ від 04.11.2022р. за вих.№117/1277 останній також було роз`яснено, що для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» йому слід подати до рапорту саме висновок медико-соціальної експертної комісії.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповілдно до частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року №413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Судом встановлено, що відповідно до рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол №87 від 29.09.2022р.) ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, допомоги та супроводу у зв`язку з нездатністю до самообслуговування.
Позивач подав рапорт про звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за хворою матір`ю, однак відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки вважає, що належним документом, який підтверджує необхідність стороннього догляду за особою, яка досягла 18-ти річного віку, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії.
Відповідні підстави відмови у задоволенні рапорту про звільнення були роз`яснені позивачеві в усному порядку, а також у листах-відповідях на звернення матері та дружини позивача.
Таким чином, предметом спірних правовідносин є допустимість рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол №87 від 29.09.2022р.) для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.
Вирішуючи це питання, суд враховує наступне правове регулювання.
Так, Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 п.11 цього Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
З аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК слідує, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Водночас норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок в залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.
В розглядуваному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за хворою матір`ю позивача ОСОБА_2 позивач мав надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії.
З огляду на зазначене, подане позивачем разом з рапортом про звільнення рішення лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол №87 від 29.09.2022р.) не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Таким чином, на час розгляду цієї справи в суді та за наявних у матеріалах справи доказів у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.
Оскільки судом за наслідком розгляду цієї справи не встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, в контексті зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити, що за встановлених судом обставин, відповідачем фактично розглянуто рапорт позивача про звільнення та прийняте відповідне рішення за наслідками його розгляду (про відмову у звільненні позивача з військової служби). Так, дослідивши положення п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, суд констатує, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи), та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби. Тобто, командир Військової частини НОМЕР_1 , розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язаний повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.
Суд наголошує, що позивач та відповідач у поданих до суду заявах по суті спірних правовідносин визнавали як факт звернення позивача з відповідним рапортом про звільнення, так і наявність відмови у задоволенні його рапорту з підстав неможливості прийняти рішення ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниця (протокол №87 від 29.09.2022р.), як належний документ на підтвердження наявності підстав для звільнення зі служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, і ці ж підстави відмови були викладені у листах-відповідях, наданих на звернення матері та дружини позивача з приводу звільнення останнього з військової служби.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем належним чином розглянуто рапорт позивача та прийнято правильне рішення за наслідками його розгляду.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому ч.5 ст.139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому останнім судовий збір сплачено не було, а доказів понесення судових витрат відповідачем матеріали справи не містять, відтак, підстави для розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова