Справа № 380/4068/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4068/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» (далі ТзОВ «Спанрайз», позивач) до Львівської митниці Державної митної служби України (далі Львівська митниця, відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900219/2 від 15.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.01.2019 між ТзОВ «Спанрайз» та «CNBМ INTERNATIONAL CORPORATION» укладено зовнішньоекономічний контракт №SR-СNВМ-20190109, згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язується продати (передати право користування, володіння та розпорядження), а покупець прийняти та оплатити товар. Асортимент товару, його ціна та умови поставки обумовлюються в інвойсі продавця. Відповідно до п. 2.6 контракту умови оплати кожної окремої партії товару визначаються згідно інвойсу на цю партію. За змістом п. 3.1 контракту, умови поставки кожної окремої партії товару зазначаються в інвойсі на дану партію. Згідно додаткової угоди №5 від 06.06.2022 сторони погодили п. 9 контракту: юридичні адреси та реквізити сторін. На підставі контракту, сторонами погоджено поставку партії товару, що визначена в комерційному інвойсі SAAЕ4121029 від 10.01.2022, вартість товару - 66312,01 дол. США на умовах поставки Інкотермс DAP KYIV Ukraine. 05.12.2022 до Львівської митниці позивач подав для митного оформлення ввезений на митну території України товар № 1, код ТН ЗЕД - 6306 12 00 00. Відповідач прийняв до митного оформлення ЕМД та присвоїв №22 UA79U8. У ЕМД №22 UA79U8 позивач заявив митну вартість на рівні 2424937,37 грн. Митні платежі склали 630483,72 грн., у тому числі ввізне мито 5% - 121246,87 грн. ПДВ 20 % - 509236,85 грн. На підтвердження митної вартості позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст. 335 та ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 поданої ЕМД №22 UA79U8. 09.12.2022 декларантом позивача отримано електронний запит (повідомлення) митного органу, про необхідність подання додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості. На вимогу відповідача декларант додатково надіслав документи. 15.12.2022 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA 209000/2022/900219/2, відповідно до якого митну вартість товару № 1 «тенти з синтетичних волокон…» - 900 шт. Торговельна марка: AGREEN. Країна виробництва: CN. Виробник: «CNBM INTERNATIONAL CORPORATION» скориговано за резервним методом до рівня 3, 851 дол. США за 1 кг. Різниця сплачених податків та зборів, між розрахованими позивачем і скоригованим відповідачем за оскаржуваним рішенням, склала 164314,70 грн, у тому числі: ввізне мито 5% - 31598,98 грн., податок на додану вартість 20% - 132715,72 грн. На підставі прийнятого рішення, 15.12.2022, відповідач прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/002621. Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, 15.12.2022 позивач подав до митного органу ЕМД №22 UA77U0, на підставі якої товар випущено у вільний обіг відповідно до ст. 55 МК України, з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України. Позивач вважає, що коригування митної вартості за допомогою резервного методу має протиправний характер, оскільки надані до митного оформлення містили всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Крім, того, прийняття оскаржуваного рішення завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересах позивача, що полягає у значних матеріальних збитках, які полягають у сплаті зайвих митних платежів. Відмова відповідача у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною, оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи, яка прийняла рішення та спотворенні фактів, якими відповідач обґрунтовує рішення.

Ухвалою від 07.03.2023 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав. 23.03.2023 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 19738). Відповідач зазначив, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару відповідно до ч. 5 ст.54 МК України митний орган має право впевнюватися у достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України Львівською митницею здійснено контроль наявності у поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час розгляду документів виявлено наступне: у ЦМР зазначено місто складання - Srebrzywice, проте зазначене місто не є портом у Польщі, також, необхідно зазначити, що між здійсненням відправки товару 29.01.22 (відповідно інформації, що міститься у коносаменті) та фактичної доставки до України, пройшов значний проміжок часу, проте, відомості щодо таких складових митної вартості, як зберігання, перевантаження відсутні у товаросупровідних документах; на фото інвойсу від 10.01.2022 № SAAE4121029, що приєднаний декларантом до МД, містяться позначки « 1 з 6», « 2 з 6», однаку наданий документ складається лише з двох аркушів. Виходячи із зазначеного, існує можливість подання інформації не в повному обсязі. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі- продажу товару. Дійсно, на вимогу митного органу декларантом надано додаткові документи: платіжне доручення від 06.12.2022 (у графі «призначення платежу» зазначено попередня оплата за товар, що не відповідає терміну, вказаному фактурі; видаткові накладні; прайс-лист, ціни у якому зазначені на умовах DAP, тобто за суттю, цей документ є комерційною пропозицією. Відповідно до загальноприйнятої світової практики, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товарів, адресованих необмеженому колу осіб. Також відповідач зауважує, що документ складений після відправки товару (дата складання - 23.10.2022); експортна митна декларація. Інші документи дублюють надані при митному оформленні документи. Відповідач також зазначає, що платіжне доручення від 06.12.2022 №24 засвідчує переказ коштів на рахунок продавця та містить посилання на контракт. У той час, які слідує із контракту, вартість та умови оплати на кожну партію товарів обумовлюються у інвойсах. Відтак, платіжний документ не містить реквізитів документа, на підставі якого здійснюється оплата товару. Зазначає, що за відсутності зазначення реквізитів документа, на підставі якого здійснюється переказ коштів, ідентифікувати даний документ із партією товару, що оцінюється, неможливо. Тобто позивач не надав повний перелік витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом. Оскільки митна вартість була визначена Львівською митницею за резервним методом (відповідно до положень ст. 64 МК України), посилання у рішенні на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи відповідає вимогам вказаного нормативного документа. за таких обставин відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

05.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №23300). Позивач зазначає, що оплата товару за платіжним дорученням № 26 від 06.12.22 свідчить лише про виконання господарських зобов`язань позивачем з розрахунку за поставлений товар. Вартість товару, що зазначена у інвойсі, піддається перевірці та обчисленню. Крім того, контроль за валютними операціями здійснює НБУ через уповноважені банки. Станом на дату подання позову, валютним відділом Райффайзен банку знято з контролю оплату за платіжним дорученням № 26 від 06.12.2022 на підставі ЕМД від 15.12.2022 р. № 22UA77U0. Отже, сумніви відповідача щодо ідентифікації оплати до оцінюваного товару хоча і мають підставу, однак уповноваженому банку (який здійснює контроль за валютними операціями) для зняття з валютного контролю валютної операції за платіжним дорученням № 26 від 06.12.22 було достатньо підстав для ідентифікації платіжного доручення з оцінюваним товаром зазначеним в ЕМД №22UA77U0. Отже, відомості про вартість оцінюваного товару, які мають перевірятися у рахунку-фактурі (в даному випадку інвойсі), відповідають та узгоджуються з відомостями заявленими у відповідних графах митної декларації. Таким чином, сам по собі факт не можливості ідентифікувати оплату товару з оцінюваним товаром не може бути визначальним фактором для коригування, оскільки вартість товару визначена у інших поданих до митного оформлення документах, а саме інвойсі № SAAE4121029 від 10.01.2022. Відповідач у відзиві зазначає про застосування резервного методу визначення митної вартості та про відсутність у митного органу відомостей для порівняння щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. 27.10.2022 позивач здійснив митне оформлення ідентичного товару за ЕМД UA100380/2022/313310. Таким чином у відповідача були відомості щодо ідентичних товарів митне оформлення яких вже здійснено. Тобто позивач мав можливість порівняти оцінювані товари з ідентичними товарами та застосувати другий метод визначення митної вартості (щодо ідентичних товарів). А, отже, застосування резервного методу визначення митної вартості не може вважатися законним з урахуванням приписів ч. 3 ст. 57 МК України, оскільки кожний наступний другорядний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановив, що 09.01.2019 між ТзОВ «Спанрайз» (надалі-покупець) і «CNBМ INTERNATIONAL CORPORATION» (надалі - продавець) укладено контракт №SR-CNВМ-20190109.

Відповідно до п. 1.1 контракту продавець зобов`язується продати (передати право користуватися, володіти, розпоряджатися), а покупець прийняти та сплатити товар. Асортимент товару, його ціна та умови постачання обумовлюються інвойсом продавця.

Згідно з п. 2.1 контракту загальна вартість товару, що продається за цим контрактом, становить 1000000 USD.

Згідно з п. 2.2 контракту валюта платежу - долари США.

Згідно з п. 2.3 контракту розрахунки за товар, що поставляється, здійснюється шляхом банківського переказу з рахунку покупця на рахунок продавця.

Згідно з п. 2.4 контракту оплата за кожну поставку може здійснюватися кількома переказами коштів.

Оплата проводиться покупцем відповідно до цього контракту передоплатою або за фактом отримання товару (п. 2.5 контракту)

Згідно з 2.6 контракту умови оплати кожної окремої партії товару визначаються інвойсом на цю партію.

Відповідно до умов відвантаження і доставки контракту згідно з п. 3.1 контракту умови поставки кожної окремої партії товару вказуються в інвойсі на цю партію.

Згідно додаткової угоди №5 до контракту № SR-CNВМ-20190109 від 09.01.2019 сторони контракту погодили п. 9 контракту - юридичні адреси та реквізити сторін.

Як видно з інвойсу №SAAЕ4121029 від 10.01.2022, загальна кількість придбаного позивачем товару складає 10623 шт., загальна вартість товару - 66312,01 дол. США. Умови постачання: DAP Київ. Умови оплати: через 30 днів після фактичного отримання товарів згідно з контрактом №SR-CNВМ-20190109 від 09.01.2019.

05.12.2022 з метою митного оформлення позивач подав до Львівської митниці Держмитслужби митну декларацію № 22UA79U8, у розділі якої вказав відомості про опис товару, а саме:

- тенти з синтетичних волокон, з підрубленими краями, металевими кільцями для кріплення по периметру в асортименті, служать для захисту від вітру, снігу, дощу та інших атмосферних опадів:

Тентова тканина, сріблястий щільність: 70 г/м2 розмір: 2 x3 м пакування по 40 шт. - 2640 шт.;

Тентова тканина, сріблястий щільність: : 70 г/м2 розмір: 3 x4 м пакування по 20 шт. - 2640 шт.;

Тентова тканина, сріблястий щільність: : 70 г/м2 розмір: 4 x5 м пакування по 12 шт. - 720 шт.;

Тентова тканина, сріблястий щільність: : 70 г/м2 розмір: 4 x6 м пакування по 10 шт. - 700 шт.;

Тентова тканина, сріблястий щільність: : 70 г/м2 розмір: 5 x6 м пакування по 8 шт. 720 шт.;

Тентова тканина, сріблястий щільність: : 70 г/м2 розмір: 8 x12 м пакування по 3 шт. -117 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір:2 x3 м пакування по 20 шт. - 2640 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 3 x4 м пакування по 20 шт. - 2020 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 4 x5 м пакування по 12 шт. - 960 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 4 x6 м пакування по 10 шт. - 990 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 4 x8 м пакування по 8 шт. - 1040 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 5 x6 м пакування по 8 шт. - 728 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 8 x12 м пакування по 3 шт. - 258 шт.;

Тентова тканина, синій щільність: : 45 г/м2 розмір: 10 x15 м пакування по 2 шт. - 250 шт.;

Тентова тканина, темно-зелений щільність: : 80 г/м2 розмір: 2 x3 м пакування по 40 шт. - 1280 шт.;

Тентова тканина, темно-зелений щільність: : 80 г/м2 розмір: 3 x4 м пакування по 20 шт. - 1300 шт.;

Тентова тканина, темно-зелений щільність: : 80 г/м2 розмір: 4 x5 м пакування по 12 шт. - 900 шт.;

Тентова тканина, темно-зелений щільність: : 80 г/м2 розмір: 4 x6 м пакування по 10 шт. - 900 шт.

Торговельна марка:AGREEN. Країна виробництва: CN. Виробник: CNBM INTERNATIONAL CORPORATION.

Як слідує зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/0002621 на підтвердження заявленої митної вартості товару представник позивача ТзОВ «КСК ЛОГІСТИК» 05.12.2022 разом з вищевказаною митною декларацією подав митному органу, зокрема такі документи:

- пакувальний лист (Packing list ) № SAAE4121029 від 10.01.2022;

- рахунок-фактуру (інвойс) SAAE4121029 від 10.01.2022;

- коносамент (Вill of loading) SZBS22010222A від 29.01.2022;

- автотранспортна накладна (road consigмеnt notе) від 02.12.2022 №21220221;

- декларація про походження товару (declaration of origin) SAAE4121029 від 10.01.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №5 від 06.02.2022;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх договорів №SR -CNВМ-20190109 від 09.01.2019;

- договір про надання послуг митного брокера 17/08/22-1 від 17.08.2022;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 22 UA79 U8 05.12.2022.

Вважаючи, що подані декларантом документи містять розбіжності, які безпосередньо впливають на правильність визначення задекларованої митної вартості товару та викликають обґрунтований сумнів щодо її достовірності, 09.12.2022 відповідач надіслав позивачу електронне повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вимогу відповідача декларантом додаткового були надані наступні додаткові документи:

- платіжне доручення в іноземній валюті від 26.12.2022 №26;

- прайс-лист від 23.10.2022;

- податкову накладну №90 від 11.11.2022;

- податкову накладну №219 від 31.10.2022;

- лист №1 від 13.12.2022.

15.12.2022 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900219/2, яким здійснено коригування митної вартості товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості товарів.

У графі 33 вказаного рішення зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України, не містять відомостей що ціни, що була фактично сплачена за товар;

Під час розгляду документів виявлено:

- у ЦМР зазначено місто складання - Srеbrzywicе, проте зазначене місто не є портом у Польщі; також зазначено, що між здійсненням відправки товару 29.01.2022 (відповідно інформації, що міститься у коносаменті) та фактичної доставки до України, пройшов зазначений проміжок часу, проте, відомості щодо таких складових митної вартості, як зберігання, перевантаження відсутні у товаросупровідних документах;

- на фото інвойсу від 10.01.2022 №SAAЕ4121029, що приєднаний декларантом до МД на сторінках містяться позначки один з 6, другий аркуш з 6. Проте наданий документ складається з двох аркушів.

Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Опрацювавши додатково подані митному органу документи, зазначено у рішенні, що перекладів документів не надано, інших документів не надано.

У зв`язку з вищевикладеним та у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 МК України або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала т1-МД №UA209230/2022/12373 від 22.11.2022. Рівень митної вартості 3,8510 дол. США за кг.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України).

Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31.03.2015 у справі №21-127а15, від 02.06.2015 у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, від 14.08.2018 у справі №826/5868/16.

При цьому, згідно правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 27.03.2021 у справі №540/2605/18, від 07.02.2023 у справі №804/5961/16, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені ч. 2 ст. 53 МК України, зокрема:

- пакувальний лист (Packing list ) № SAAE4121029 від 10.01.2022;

- рахунок-фактуру (інвойс) SAAE4121029 від 10.01.2022;

- коносамент (Вill of loading) SZBS22010222A від 29.01.2022;

- автотранспортна накладна (road consigмеnt notе) від 02.12.2022 №21220221;

- декларація про походження товару (declaration of origin) SAAE4121029 від 10.01.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 5 від 06.02.2022;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх договорів №SR-CNВМ-20190109 від 09.01.2019;

- договір про надання послуг митного брокера 17/08/22-1 від 17.08.2022;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 22 UA79 U8 05.12.2022.

Вважаючи, що подані декларантом документи містять розбіжності, які безпосередньо впливають на правильність визначення задекларованої митної вартості товару та викликають обґрунтований сумнів щодо її достовірності, 09.12.2022 відповідач надіслав позивачу електронне повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вимогу відповідача декларантом додатково надані наступні додаткові документи:

- платіжне доручення в іноземній валюті від 26.12.2022 №26;

- прайс-лист від 23.10.2022;

- податкову накладну №90 від 11.11.2022;

- податкову накладну №219 від 31.10.2022;

- лист №1 від 13.12.2022.

Водночас, незважаючи на подані документи, Львівською митницею 15.12.2022 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900219/2, яким здійснено коригування митної вартості товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості товарів.

У графі 33 вказаного рішення зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України, не містять відомостей що ціни, що була фактично сплачена за товар;

Під час розгляду документів виявлено:

- у ЦМР зазначено місто складання - Srеbrzywicе, проте зазначене місто не є портом у Польщі; також зазначено, що між здійсненням відправки товару 29.01.2022 (відповідно інформації, що міститься у коносаменті) та фактичної доставки до України, пройшов зазначений проміжок часу, проте, відомості щодо таких складових митної вартості, як зберігання, перевантаження відсутні у товаросупровідних документах;

- на фото інвойсу від 10.01.2022 №SAAЕ4121029, що приєднаний декларантом до МД на сторінках містяться позначки один з 6, другий аркуш з 6. Проте наданий документ складається з двох аркушів.

Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Опрацювавши додатково подані митному органу документи, зазначено у рішенні, що перекладів документів не надано, інших документів не надано.

У зв`язку з вищевикладеним та у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 МК України або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала т1-МД №UA209230/2022/12373 від 22.11.2022. Рівень митної вартості 3,8510 дол. США за кг.

Повертаючись до обставин цієї справи та проаналізувавши обставини, що стали підставою для оформлення митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, а після цього стали підставами для прийняття оскарженого рішення суд зазначає, що до митного оформлення позивачем було подано належні, достатні та достовірні документи які, підтверджують усі показники митної вартості.

Так, щодо мотивів, на які відповідач зіслався у п. 33 рішення про коригування митної вартості товарів, а саме з приводу того, що подані документи не містять усіх відомостей щодо ціни за товар, суд зазначає таке.

Відповідно до п. п. 5-7 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на страхування цих товарів.

Як підтверджено матеріалами справи, на підтвердження ціни товару надав копію контракту №SR-CNВМ-20190109 від 09.01.2019, інвойс від 10.01.2022 №SAAЕ4121029, у якому зазначено умови оплати, а саме, через 30 днів після фактичного отримання товарів згідно контрактом №SR-CNВМ-20190109 від 01.01.2019. За змістом інвойсу вартість товару складає 66312,01 дол. Умови поставки відповідно до Інкотермс 2010 сторони погодили як DAP Київ.

Відповідно до міжнародних комерційних умов, комплекту міжнародних правил з тлумачення найбільш широко використовуваних торговельних термінів (умов) в галузі міжнародної торгівлі, DAP (Delivered at Place, Постачання в місці призначення) одна з умов (термінів) Інкотермс, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Термін DAP може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому або організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

База постачання DAP Інкотермс 2010 покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.

За таких умов вимога митного органу щодо надання ТзОВ «Спанрайз» документів на такі складові митної вартості як зберігання, перевантаження є безпідставною, оскільки згідно з умовою постачання DAP обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення, покладені на продавця.

Представником відповідача в судовому засіданні не роз`яснено, яким чином той факт, що у CMR зазначено місто складання - Srеbrzywicе, яке не є портом у Польщі, а також, що між здійсненням відправки товару 29.01.2022 (відповідно інформації, що міститься у коносаменті) та фактичної доставки до України, пройшов зазначений проміжок часу, впливає на можливість/неможливість визначення митної вартості за першим методом.

За приписами ч. 2 ст. 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, в разі якщо рахунок оплачено. Тобто умовою надання банківських документів є факт оплати вартості товару, і у разі відсутності такої оплати банківські документи митниці не надаються.

Суд встановив, що на підтвердження оплати товару позивач надав платіжне доручення в іноземній валюті від 26.12.2022 №26, про що також зазначив і митний орган у оскаржуваному рішенні, а саме, у п. 33 щодо обставин прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Суд погоджується з твердженням представника позивача про можливість ідентифікації зазначеного платіжного доручення з оцінюваним товаром, вказаним в ЕМД №22UA77U0.

Крім того, умовами контракту від 09.01.2019 №SR-CNВМ-20190109 не визначено, що при оплаті покупець зобов`язаний у призначенні платежу здійснювати будь-яке посилання, а посилання на договір є достатнім, щоб віднести сплату відповідних коштів за відвантаження даного товару.

Також суд вказує, що незначні недоліки у платіжному дорученні в іноземній валюті від 26.12.2022 №26, як от незазначення номера інвойсу, не може бути підставою для покладання на позивача значного тягаря у вигляді сплати митних платежів понад міру, за наявності всіх інших документів, які підтверджують митну вартість товару за ціною договору.

Також, відповідно до постанови Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №815/3587/17, безпідставними є зауваження відповідача про неможливість визначення митної вартості товару, що ввозився позивачем, із застосуванням першого методу на підставі відсутності в платіжному документі посилань на інвойс, при умові наявності посилання у такому платіжному дорученні на контракт, що є достатнім для ідентифікації даної оплати.

Щодо твердження відповідача про те, що на фото інвойсу від 10.01.2022 №SAAЕ4121029, що приєднаний декларантом до митної декларації, на сторінках містяться позначки « 1 з 6», « 2 з 6», однак наданий документ складається лише з двох аркушів, слід зазначити таке.

Суд вказує, що на розрахунок митної вартості товару та обставина, що фото інвойсу від 10.01.2022 №SAAЕ4121029, що приєднаний декларантом до митної декларації на сторінках містяться позначки « 1 з 6», « 2 з 6» та те, що наданий документ складається лише з двох аркушів, немає жодного впливу. Відсутність чи хибність зазначення на інвойсі порядкового номера не може позбавляти позивача можливості задекларувати товар за основним методом.

На думку суду, надані позивачем для підтвердження заявленої митної вартості разом із митною декларацією та додатково на вимогу митного органу документи є достатніми та вони що підтверджують складові митної вартості, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню, та як наслідок, можуть бути використані для визначення митної вартості товару за основним методом.

Стосовно доводів відповідача щодо незабезпечення позивачем перекладу документів, поданих до митного оформлення, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Зі змісту зазначеної норми закону видно, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Разом з тим дана стаття надає право митному органу вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, однак тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 по справі № 520/10709/188 зазначив, що ст. 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

У зв`язку з цим, суд ставиться критично до позиції відповідача щодо непідтвердження позивачем митної вартості товару у зв`язку з ненаданням перекладу українською мовою відповідних документів.

Суд також не може оминути увагою й те, що у оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала т1-МД №UA209230/2022/12373 від 22.11.2022 3,8510 дол. США/кг.

За правилами ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

Отже, відсутність підстав для визнання митної вартості товару, розрахованої самостійно платником чи декларантом, не означає виникнення безумовної підстави для визначення такої митної вартості митницею без дотримання усіх юридично значимих факторів.

До таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст. 60 МК України, де, зокрема, указано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч. 2 ст. 60); Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч. 3 ст. 60); Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч. 4 ст. 60); У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч. 5 ст. 60).

Суд зазначає, що ані текст рішень митниці про коригування митної вартості товару, ані текст відзиву на позов не містять жодних відомостей про подібність товарів за поданою позивачем митною декларацією та про схожість умов поставок з товарами по МД №UA209230/2022/12373 від 22.11.2022 з рівнем митної вартості - 3,8510 дол. США/кг.

В оскаржуваному рішенні Львівська митниця зазначає лише про те, що джерелом інформації для прийнятих рішень стала вказана митна декларація.

Між тим, відсутність доведеного поза розумним сумнівом факту подібності товару та умов імпорту не дозволяє використовувати рівні показники митної вартості товару.

Наведене підтверджується змістом Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 (далі - Правила №598), позаяк у графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до ст. 64 МК України у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, митницею такого порівняння зроблено не було. Таких доказів матеріали справи не містять.

При цьому, суд враховує наступні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/176 наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 міститься висновок, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Однак, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Крім того, жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність ввезених товарів в оскаржуваному рішенні також не зазначено та не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалось на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Верховний Суд неодноразово вказував на необхідність врахування комплексу відомостей в рішеннях про коригування митної вартості товару, зокрема в постанові від 26.05.2022 у справі № 560/355/19.

Відтак, це є ще однією з підстав для висновку про порушення відповідачем норм МК України при митному оформленні товару, що декларувався позивачем.

Суд враховує, що відповідно до норм чинного законодавства з питань митної справи митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

На думку суду, подані декларантом документи підтверджують походження імпортованого товару, його якісні та вартісні характеристики, а також витрати на його доставку в Україну. При цьому для визначення задекларованої митної вартості товару позивач надав митному органу необхідні й достатні документи, які не містять таких істотних неточностей або розбіжностей, які б могли обґрунтовано поставити під сумнів визнання заявленої митної вартості.

Суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Натомість під час розгляду справи судом з`ясовано, що зауваження митного органу по суті носять формальний характер та окремо або у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відтак, зазначені митним органом у повідомленні та в рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття картки відмови і коригування митної вартості товару не можуть бути визнані судом об`єктивними, обґрунтованими і такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що при здійсненні імпортування товару на митну територію України, позивач для підтвердження заявленої ним митної вартості товару надав повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого ч. 2 ст. 53 МК України, а тому використання відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару є неправомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідні положення ч. 2 ст. 2 КАС України Львівською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення дотримані не були.

Враховуючи все наведене вище, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900219/2 від 15.12.2022 є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії:

- договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 219-мв;

- акта (звіту) прийому наданих послуг до договору №219-МВ про надання правової допомоги від 02.01.2023;

- платіжної інструкції від 24.01.2023 №48;

- банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2023;

- ордеру серії АА №1280342 від 21.02.2023;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001085.

Відповідно до умов договору про надання (правової) допомоги від 02.01.2023, укладеного між ТОВ «Спанрайз», в особі директора Болобова Олексія Івановича (надалі - клієнт) та адвокатським бюро «Повразюк та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Повразюка Руслана Валерійовича, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Зі змісту акта (звіту) прийому наданих послуг до договору №219-МВ про надання правової допомоги від 02.01.2023, бюро надало послуги клієнту:

- підготовлено позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900219/2 від 15.12.2022. Вартість наданих послуг (виконаної роботи) склала 10000,00 грн. без ПДВ.

Вказані послуги адвоката позивачем оплачено в повному обсязі, а саме в сумі 10000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 24.01.2023 №48 та банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2023.

Отже, витрати в розмірі 10000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката дійсно понесені позивачем та підтверджено належними і допустимим доказами.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив щодо розміру стягуваних витрат на правничу допомогу. Зазначив, що дана справа є справою незначної складності. Обсяг матеріалів опрацюваних адвокатом, а саме документів, що подавалися декларантом позивача до митного оформлення є незначним. Вважає, що сума витрат на надання правничої допомоги, яку заявляє представник позивача у позовній заяві до відшкодування є завищеним.

Дослідивши вказані вище письмові докази суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адвокатом участь в судових засіданнях не приймалася. Судова практика щодо розгляду та вирішення даної категорії справ вже сформована, вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 5000,00 грн.

Щодо решти витрат на професійну правничу допомогу, то їх повинен понести позивач.

Щодо судового збору, то відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900219/2 від 15.12.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» (; місцезнаходження: 03191, м. Київ, вул. Д. Луценка, буд. 15) судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні рівно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» (; місцезнаходження: 03191, м. Київ, вул. Д. Луценка, буд. 15) 5000 (п`ять тисяч) гривень рівно судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28.06.2023.

Суддя Потабенко В.А.