Справа № 240/30753/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/30753/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

28 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за участю третьої особи-Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), за участю третьої особи-Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області), в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №27 від 05.08.2022 про відмову у призначенні пенсії;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії період роботи ОСОБА_1 на посадах санітарки венлікарні, молодшої медичної сестри прибиральниці міжобласної дерматовенерологічної лікарні для засуджених Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" з 02.10.1989 по 02.01.2007 в подвійному розмірі;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача від 17.08.2022 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.09.2022 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" страхового стажу в подвійному розмірі за період з 02.10.1989 по 02.01.2007.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Запорізькій області №27 від 05.08.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17.08.2022, зарахувавши період роботи у Державній установі "Райківська виправна колонія (№73)" з 02.10.1989 по 02.01.2007 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти відповідне рішення.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява за принципом екстериторіальності передана до ГУ ПФУ у Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем прийнято рішення №27 від 05.08.2022 про відмову у призначенні пенсії, оскільки стаж роботи ОСОБА_1 становить 27 років 06 місяців 24 дні, при необхідних 29 років.

Як зазначено ГУ ПФУ у Запорізькій області у відзиві на позовну заяву, період з 01.01.2004 по 02.01.2007 не було зараховано у подвійному розмірі, оскільки до страхового стажу для обчислення пенсії періоди роботи після 01.01.2004 року зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі. Крім того, у період з 28.12.1987 по 19.04.1989 р. позивач перебувала у декретній відпустці, у періоди з 05.05.1990 по 14.05.1990, з 01.10.1993 по 15.10.1993 - перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно дані періоди також не можуть бути зараховані.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині не зарахування періоду з 02.10.1989 по 02.01.2007 в подвійному розмірі, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-I, який набув чинності з 01.01.2004, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За визначенням наведеним у статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 №1645-III інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Статтею 7 цього Закону врегульовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Із записів у трудовій книжці позивача вбачається що остання у період з 02.10.1989 по 02.01.2007 працювала на посадах санітарки, молодшої медичної сестри-прибиральниці міжобласної дерматовенерологічної лікарні для засуджених Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)", тобто обслуговувала хворих з захворюваннями зазначеними у Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року та при виконанні своїх посадових обов`язків за спірний період контактувала зі збудниками небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб зазначених у вищезгаданому Переліку.

При цьому, згідно довідки Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" №3-56 від 06.01.2022, ОСОБА_1 з 02.10.1989 переведена на посаду санітарки венлікарні, де працювала до 02.01.2007 і даний період має бути зарахований до стажу відповідно до ст.60 Закону № 1788-ХІІ.

Стосовно посилань відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, колегія суддів вказує на наступне.

За змістом п. 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вимогами п.4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких Суд дійшов до висновку про необхідність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 20104 року, тобто після дати набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати період роботи останньої у Державній установі "Райківська виправна колонія (№73)" з 02.10.1989 по 02.01.2007 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти відповідне рішення.

При цьому, колегія суддів посилання ГУ ПФУ в Запорізькій області на те, що останнє не наділене повноваженнями приймати будь які рішення, за виключенням тих, що передбачені п.4.2 Порядку №22-1 вважає безпідставними, оскільки як свідчить зміст наявної у справі копії рішення від 25.08.2022 №227, останнім відмовлено позивачу в призначенні пенсії, а не вирішено питання відповідно до п.4.2 Порядку №22-1.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.