Справа № 160/301/23
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/301/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: ОСОБА_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. у справі №160/301/23
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

30.12.2022р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області, (далі- міграційна служба) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-6 том 1/.

06.01.2023р. за вищезазначеним адміністративним позовом судом першої інстанції відкрито провадження у адміністративній справі №160/301/23 і справу призначено до судового розгляду / а.с. 24 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/301/23 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору , залучено Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі УСБУ у Дніпропетровській області ) / а.с. 235 том 1/.

Позивач, посилаючись у позові на те, що він є громадянином російської федерації, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Красносілка, Олександрівського району, Кіровоградської області, з 22.09.1989р. він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є громадянкою російської федерації. В нього є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є громадянином України. Він 25.01.2022р. звернувся до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з тим, що він є батьком громадянина України, але рішенням №6928 від 03.12.2022р. йому відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію». Він вважає це рішення відповідача необґрунтованим оскільки у ньому не наведено прямої норми іншого закону, яка чітко регламентує підстави для ненадання дозволу на імміграцію, тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області №6928від 03.12.2022р. про відмову у наданні йому дозволу на імміграцію і зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву його від 25.01.2022р. про надання дозволу на імміграцію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. у справі №160/301/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено / а.с. 249-253 том 1/

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 03.04.2023р. у цій справі, 08.05.2023р. подав апеляційну скаргу, у якій також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. /а.с. 2-9 том 2/

З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Третім апеляційним адміністративним судом 09.05.2023р. з суду першої інстанції витребувано матеріали справи №160/301/23 / а.с. 26 том 2/, які надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 18.05.2023р. / а.с. 28 том 2/.

Оскільки суддя Панченко О.М., яка входить до складу колегії суддів, що розглядає справу №160/301/23, відрахована зі штату Третього апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку, 23.05.2023р. із застосуванням системи автоматизованого документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи №160/301/23 та визначено склад колегії суддів що розглядає справу: головуючий суддя Коршун А.О., судді Чередниченко В.Є., Іванов С.М. / а.с. 31 том 2/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023р. у справі №160/301/23 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. у справі №160/301/23 /а.с. 32 том 2/ та справу призначено до розгляду у судовому засіданні о 14 годин 30 хвилин 13.06.2023р. /а.с. 33 том 2/, про що судом повідомлено учасників справи /а.с. 34-42 том 2/.

Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 2-8 том 2/, на те, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд рішення суду першої інстанції від 03.04.2023р. у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 43-58 том 2/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції у цій справі постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 03.04.2023р. у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні :

- позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 03.04.2023р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі;

- представника відповідача та представника третьої особи, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, підтримали доводи викладені у письмовому відзиві відповідача на апеляційну скаргу, та просили суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 03.04.2023р. залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач у справі, є громадянином російської федерації / а.с. 11 том 1/, позивач народився в с. Красносілка, Олександрівського району, Кіровоградської області /а.с. 12 том 1/, та з 22.09.1989р. він перебуває у шлюбі з громадянкою російської федерації ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 )/ а.с. 13,14 том 1/, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Павлограді та є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.05.2000 р. по теперішній час / а.с. 15,16,20 том 1/, позивач у справі мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у судовому засіданні встановлено, що 06.07.2019р. звертався до міграційної служби із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням / а.с. 154-155 том 1/ та ОСОБА_1 було підписано зобов`язання про припинення іноземного громадянства / а.с. 158 том 1/ у якому він зобов`язався протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України припинити громадянство російської федерації / а.с. 158 том 1/.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 20.11.2019р. оформлено набуття громадянства України ОСОБА_1 за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та складено 02.12.2019р. довідку №1731/19 про реєстрацію особи громадянином України, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець України, Кіровоградської області, Олександрівського району, с. Красносілка, згідно з рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 20.11.2019р. набув громадянства України на підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», та є громадянином України з 20.11.2019 р. / а.с 151-157 том 1/

28.12.2019 р. позивач звернувся до відповідача із заявою-анкетою, в якій просив оформити йому тимчасове посвідчення громадянина України, та 13.01.2020 р. йому видано тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 , строком дії до 20.11.2021р. / а.с. 145 том 1/.

Отже вищенаведені обставини свідчать про те, що на момент звернення до міграційної служби щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням позивач мав громадянство російської федерації, у подальшому 29.12.2021р. ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено довідку №1201.4.4-14775/12.3-21 про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки управлінням було встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , 1960р.н., уродженець с. Красносілка, Олександрівського району, Кіровоградської області, набув громадянство України за територіальним походженням на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, а саме: не виконав подане відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання стосовно припинення іноземного громадянства протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, а незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства немає/ а.с. 138 том 1/.

27.11.2021р. було складено подання про скасування рішення про оформлення громадянства України ОСОБА_1 , а 29.12.2021р. відповідачем було прийнято рішення, яким скасовано рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 20.11.2019р. про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що зобов`язання стосовно припинення іноземного громадянства не було виконано та видано відповідну довідку №17/21 від 29.12.2021р. /а.с. 137 том 1/.

25.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою та необхідними документами, про надання дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з тим, що він є батьком громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 / а.с. 66-67 том 1/.

Після надходження вищезазначеної заяви відповідачем, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002р. 2002 року «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», були надіслані відповідні запити до Управління СБУ в Дніпропетровській області, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Дніпропетровській області, Адміністрації Держприкордонслужби України, Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області.

Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області листом № 55/2-3380нтвих від 09.11.2022р. про те, що відповідно до п.13 ч.1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» ним отримано інформацію, яка свідчить про недоцільність надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» / а.с. 219-220 том 1/.

03.12.2022р. відповідачем затверджено висновок / а.с. 223-224 том 1/ відповідно до якого вважається за доцільне: прийняти відносно громадянина рф ОСОБА_1 рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» та 03.12.2022р. відповідачем прийнято рішенням№6928 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» / а.с. 225 том 1/, і саме ще рішення відповідача є предметом оскарження у цій справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001р. (далі Закон).

Імміграція, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію це рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 4 Закону визначено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Частиною 1 ст. 9 Закону передбачено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема: 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначають норми Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002р. (далі - Порядок № 1983).

Аналіз положень Порядку 1983, зокрема п. 3,10,11, дає можливість зробити висновок про те, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію (яким є відповідач у справі), реалізується шляхом всебічної перевірки документів, під час якої можуть бути затребувані інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявника чи інших осіб.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем рішення №6928 від 03.12.2022р. про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» / а.с. 225 том 1/ став отриманий відповідачем у справі лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області № 55/2-3380нтвих від 09.11.2022р. про те, що відповідно до п.13 ч.1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить про недоцільність надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» / а.с. 219-220 том 1/.

При цьому необхідно зазначити, що висновок відповідача від 03.12.2022р. має посилання на вищезазначений лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області / а.с. 223-224/, а рішення відповідача №6928 від 03.12.2022р. про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке є предметом оскарження у цій справі, містить лише посилання на підставу відмови - пункт 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» / а.с. 225 том 1/.

Пунктом 6 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Але оскаржуване рішення відповідача у справі / а.с. 225 том 1/ не містить зазначення прямої норми іншого закону, яка чітко регламентує підстави для ненадання дозволу на імміграцію, що свідчить про те, що відповідачем, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, у цьому рішенні не зазначені фактичні обставини, які стали підставою для прийняття ним рішення про відмову позивачу в наданні дозволу на імміграцію, який передбачений законом України як підстава для відмови у наданні дозволу на імміграцію, тоді як будь-які правозастосовні рішення мають вважатися законними лише тоді, коли вони в належний спосіб обґрунтовані та мотивовані.

Орган, що виносить такий акт, мусить, посилаючись на конкретні факти, довести наявність певних обставин та надати їм юридичну інтерпретацію, застосувавши до опосередковуваних відносин ті чи інші норми права.

При цьому в разі оскарження акта про застосування правової норми перевірку її законності здійснює суд у межах загальної оцінки, враховуючи наявність фактичного і юридичного обґрунтування та вмотивованості прийняття акта, враховуючи при цьому що за приписом ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, і таке доказування має полягати не лише в доведенні факту відповідності оскаржуваного документа законодавчому припису, але також у наявності підстав для формулювання акта саме такого змісту, тому невиконання відповідачем у адміністративному процесі зазначеного обов`язку тягне недоведеність мотивованості вчинення оскаржуваного рішення (дії), що, своєю чергою, має призводити до судового визнання даного рішення (дії) незаконним.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача, яке не містить правового висновку, не можливо визнати обґрунтованим, а отже таке рішення не відповідає критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень що встановлені ч.2 ст.2 КАС України, що є підставою для його скасування, і суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив висновки щодо обґрунтованості такого рішення суб`єкта владних повноважень, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у цій справі із порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду, тому апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції від 03.04.2023р. у цій справі скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №6928від 03.12.2022р. про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.01.2022р. про надання дозволу на імміграцію .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. у справі №160/301/23 скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області №6928від 03.12.2022р. про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2022р. про надання дозволу на імміграцію .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.06.2023р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко