Справа № 420/8315/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8315/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 18.04.2023 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків (а.с.15-16).

До суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду та позов до в/ч НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 в частині відмови щодо зарахування йому ОСОБА_1 , часу навчання в Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до військової служби та у строк безперервної служби, внести зміни в усі відповідні документи, провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби день зарахування до Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою 03.08.1993 року; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 зарахувати йому ОСОБА_1 , строк навчання у Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, внести зміни в усі відповідні документи, провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби день зарахування до Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою 03.08.1993 року; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити йому ОСОБА_1 , кошти згідно перерахунку з 24.05.2022 року у розмірі щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі до окладів за військовим званням за займаною посадою, у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу служби (а.с.20-24).

Ухвалою суду від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.38).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 03.08.1994 по 19.06.1997 навчався у Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, який відповідно до постанови КМУ «Про створення Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою» від 02.02.1993 №75, знаходиться у системі військової освіти Міністерства оборони України, тобто був військово-навчальним закладом. Після закінчення навчання в ліцеї 19.06.1997 проходив навчання в Одеському інституті Сухопутних військ.

Однак період навчання у військово-навчальному закладі, Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, з 03.08.1994 по 19.06.1997 не був зарахований до стажу військової служби, у зв`язку з чим 23.03.2023 позивач звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 про перерахунок стажу військової служби.

Відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні рапорту, у зв`язку з відсутністю законних підстав для зарахування періоду навчання в ліцеї до стажу військової служби, що позивач вважає протиправним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про загальний військовий початком обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаного в приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Така ж норма містилася у абз.4 п.4 розділу І «Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами i старшинами», затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93, згідно якого день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом військовозобов`язаних.

Таким чином позивач вважає, що почав проходити військову службу в системі Міністерства оборони України з 03.08.1994 року з дня проходження навчання у ліцеї.

Крім того, позивач посилається на постанови Верховного Суду від 12.12.2019 по справі №818/1880/18 та від 19.12.2019 у справі №540/902/19, згідно з якими військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладах.

Представник в/ч НОМЕР_1 надав до суду відзив на позов (а.с.41-45), в якому просив відмовити в задоволенні позову через безпідставність позовних вимог, оскільки військовий ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», навчання у яких здійснюється з метою підготовки до вступу у військово-навчальні заклади, тому період навчання у них не може вважатися проходженням військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про загальний обов`язок і військову службу» в редакції від 19.11.1993 року визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів та військова служба за контрактом офіцерського складу.

Також відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до ліцею здійснюється у віці 14-16 років, тобто на час навчання у Криворізькому міському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою позивач не міг мати статусу військовослужбовця та проходити військову службу.

З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.47-51), у якій він наполягав на задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначив, що редакції Закону України «Про загальний обов`язок і військову службу» на 19.11.1993, на яку посилається відповідач не існує. Вважає, що враховувати лише віковий критерій як умову для віднесення служби до військової - не є достатньою підставою для того, щоб вважати навчання у Криворізькому ліцеї не військовою службою. При цьому відповідач протиправно не враховує, що редакція ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» була чинною з 1992 по 1999 рік та визначала, що початком перебування на військовій службі є - день прибуття на навчання до військового навчального закладу (військового ліцею).

Водночас, постанова КМУ від 19.08.1992 року «Про реформу системи військової освіти» не містить положень, що військовий ліцей не є військовим навчальним закладом.

Серед іншого представник позивач зазначав, що відповідачем не дотримано вимоги ст.162 КАС України при підготовці відзиву по справі, оскільки не зазначено про наявність відсутність електронної адреси/пошти відповідача, відзив не скріплено ЕЦП, та відсутні докази направлення відзиву на адресу позивача.

Такі доводи судом не приймаються, оскільки позивач реалізував своє право надати суду відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між військовою частиною НОМЕР_1 та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо початку проходження ним військової служби для визначення стажу військової служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25-26), досягнувши віку 14 років, з 03.08.1994 року був зарахований абітурієнтом до Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. З 19.06.1997 року він як ліцеїст у віці 17 років вибув на навчання до Одеського інституту Сухопутних військ (а.с.32,34).

31.03.2023 до командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 , в якому останній просив зарахувати навчання у Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою в загальний строк військової служби та провести перерахунок і виплату відсоткової надбавки за безперервну військову службу.

Згідно копії рапорту, командиром в/ч НОМЕР_1 накладено резолюцію «помічнику командира з правової роботи підготувати відповідь про відмову». На звороті помічником командира з правової роботи зазначено «не погоджено: непередбачено зарахування навчання у ліцеї відповідно до постанови КМУ України №393 від 17.07.1992 року» (а.с.35).

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (в редакції від 12.12.1993 року, чинній на час зарахування позивача до ліцею та проходження навчання у ньому), початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Між тим, стаття 24 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону України від 18.06.1999 року №766-XIV, яка набрала чинності 31.07.1999 року - вже не пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма Закону №2232-ХІІ передбачала, що початком проходження військової служби є, зокрема, день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено виключний перелік видів військової служби: - строкова військова служба; - військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; - військова служба за контрактом осіб рядового складу; - військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; - військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; - військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; - військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі Закон №2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 3 Закону №2011-XII в редакції від 21.05.1993 року, визначала наступне коло осіб, які належать до військовослужбовців: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової і надстрокової служби та військової служби за контрактом Збройних Сил України, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, Служби національної безпеки України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, стратегічних сил стримування, які дислокуються на території України, військовослужбовці-жінки, курсанти військових навчальних закладів.

Частиною 1 ст.20 цього Закону №2232-ХІІ в редакції від 12.12.1993 року (наразі і в подальшому) встановлено, що на військову службу у добровільному порядку приймаються особи, які відповідають вимогам військової служби, зокрема громадяни віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, котрі досягли 17-річного віку в рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання вчитися у військово-навчальних закладах, - на військову службу курсантів військово-навчальних закладів.

Громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (ч.1 ст.25 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.25 цього Закону громадянам, які не мали військового звання до вступу у військово-навчальний заклад, після зарахування на навчання присвоюється військове звання рядового чи матроса. Інші військові звання, присвоєні до вступу у військово-навчальний заклад, зберігаються.

Курсантам, випускникам вищих військово-навчальних закладів і військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки), світських вищих навчальних закладів з рівнем підготовки бакалавра присвоюється первісне офіцерське звання молодшого лейтенанта, а з рівнем магістра - лейтенанта.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у віці 14-17 років навчався з 03.08.1994 по 19.06.1997 у Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою. На той час позивач не належав до кола військовослужбовців та не приймав військову присягу, а проходив підготовку для вступу до військового навчального закладу, як це передбачено ст.12 Закону №2232-ХІІ у чинній на той час редакції. Після закінчення навчання у ліцеї позивач одержав атестат про повну середню освіту серії НОМЕР_2 (а.с.33).

Водночас, військову службу ОСОБА_1 розпочав після зарахування його курсантом до вищого військового-навчального закладу Одеського інституту Сухопутних військ, для вступу в який позивач направлений наказом начальника Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою 19.06.1997 року №50 (а.с.32).

При цьому, Криворізький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою створений постановою Кабінету Міністрів України №75 від 02.02.1993 року «Про створення Криворізького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою» на базі Криворізької спеціальної школи-інтернату з посиленою військово-фізкультурною підготовкою, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, подання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.2 Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №717 від 28.04.1999 року, ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи третього ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків.

Суд вважає, що Криворізький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому позивач навчався та отримав повну загальну середню освіту, не є військовими навчальним закладом в розумінні Закону №2232-ХІІ, тому строк навчання у ньому не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ст.2 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 27.03.2012 по справі №21-7а12, від 16.04.2013 по справі №21-107а13, від 01.10.2013 у справі №21-330а13, від 12.12.2019 по справі №818/1880/18, від 19.12.2019 у справі №540/902/19, від 12.02.2020 року у справі №813/3997/17) неодноразово підтримував наступну правову позицію.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року №490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років, до яких навчання у військових ліцеях не входить.

Тому Верховним Судом сформована та підтримана в подальшому позиція, що ліцеї не належать до військових навчальних закладів, а навчання у них не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ст.2 Закону №2232-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, суд по цій справі дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач порушень прав ОСОБА_1 не допускав, оскільки не мав обов`язку щодо зарахування періоду навчання позивача у ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку його військової служби та до вислуги років.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.