Справа № 340/937/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2023 року м. Дніпросправа № 340/937/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року в адміністративній справі №340/937/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо припинення нарахування і виплати компенсаційної виплати 80-річним, припинення індексації середньомісячного заробітку для обчислення пенсії з 01.11.2021 року ОСОБА_1 та вимогу щодо повернення зайво сплачених грошових коштів за період з 01.07.2019р. по 31.10.2021р. в сумі 28008,92 грн. неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати та сплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням компенсаційної виплати 80-річним та з урахуванням індексації середньомісячного заробітка для обчислення пенсії з 01.11.2021 року з урахуванням сплачених сум.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебував на обліку та отримував пенсію за віком на пільгових умовах (Список 1) у м. Світловодську Кіровоградської області. 01 листопада 1998 року виплата пенсії позивачеві припинена у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №340/2146/19 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов?язано поновити, перерахувати та сплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 01 травня 2019 року. Виконуючи означене судове рішення, відповідач поновив ОСОБА_1 виплату пенсії із 01 травня 2019 року та у подальшому перераховував і виплачував її з урахуванням компенсаційної виплати 80-річним та індексації середньомісячного заробітка для обчислення пенсії. Проте, уже з листопада 2021 року відповідач протиправно припинив виплату позивачеві пенсії тз урахуванням вказаних складових, фактично повернувшись до первинно встановленого ОСОБА_1 розміру пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням компенсаційної виплати 80-річним та індексації середньомісячного заробітку для обчислення пенсії з 01 листопада 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити з 01 листопада 2021 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, що був нарахований і виплачувався станом на 31 жовтня 2021 року, з урахуванням сплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 1982 року по 01 листопада 1998 року перебував на обліку та отримував пенсію за віком на пільгових умовах (Список 1) у м. Світловодську Кіровоградської області.

З 01 листопада 1998 року виплата пенсії позивачеві припинена за його заявою, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №340/2146/19 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов?язано поновити, перерахувати та сплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 01 травня 2019 року.

Виконуючи означене судове рішення, відповідач поновив ОСОБА_1 виплату пенсії із 01 травня 2019 року.

Як видно із наявного у справі листа відповідача № 100-0306-8 /50565 від 2 листопада 2021р., із 01 липня 2019 року та надалі пенсія ОСОБА_1 перераховувалась та виплачувалась із урахуванням індексації та компенсаційної виплати особам, які досягли 80-річного віку.

Проте, у листопаді 2021 року ГУ ПФ України припинило виплату позивачеві пенсії з урахуванням зазначених складових, повернувшись до розміру пенсії, станом на 01 травня 2019 року.

Обгрунтовуючи правомірність своїх дії, відповідач покликається на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №340/2146/19 будь-якого зобов`язання щодо здійснення в подальшому перерахунків пенсій ОСОБА_1 на відповідача не було покладено, тому у листопаді 2021 року Головним управлінням було приведено пенсійну справу позивача у відповідність до вимог закону, та поновлено нарахування та виплату пенсії у розмірі, що обчислений на день припинення її виплат.

За таких умов розмір пенсії позивача, що виплачується йому з листопада 2021 року, зменшився порівняно із розміром пенсії, що виплачувалась ОСОБА_1 з липня 2019 року по жовтень 2021 року.

З огляду на вищевикладене, не погоджуючись із діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом для поновлення виплати пенсії у належному розмірі.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 р. № 2235-ІІІ документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.5 ст. 45 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Згідно з ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього

Рішення, у зв`язку з чим вони не підлягають застосуванню при вирішенні питань стосовно виплати пенсій громадянам України, які виїхали за кордон, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

Також, у пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначено, що пункт 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав для припинення права особи на отримання пенсії, відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №766/15025/16-а.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» (в редакції станом на 01.09.2021), установлено з 1 березня 2021 р. особам, яким виповнилося 80 років і більше, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не досягає розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік, щомісячну компенсаційну виплату в розмірі до 500 гривень у межах зазначеного розміру.

Щомісячна компенсаційна виплата особам, які отримують пенсію та досягли 80-річного віку після 1 березня 2021 р., встановлюється і виплачується з дати досягнення ними зазначеного віку.

У разі коли після встановлення відповідно до цього пункту щомісячної компенсаційної виплати розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), у осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом другим пункту 4-1 розділу XV Прикінцеві положення зазначеного Закону, не досягає 2600 гривень, таким особам надається доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Тобто, починаючи з 1 квітня, у вищезазначених осіб розмір пенсії разом з компенсаційною виплатою та надбавками, підвищеннями, зокрема пенсією за особливі заслуги перед Україною за результатами перерахунку не повинен перевищувати 9 205,19 грн. При цьому, немає ніякого значення за яким Законом призначено пенсію.

Таким чином, судом встановлено, що після поновлення виплати ОСОБА_2 пенсії згідно із рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №340/2146/19 із травня 2019 року, відповідач у відповідності до вищевказаних законодавчих положень перераховував та виплачував пенсію позивача з липня 2019 року до жовтня 2021 року включно, здійснивши індексацію та щомісячну компенсаційну виплату особам, які досягли 80-річного віку, що обумовило підвищення розміру пенсії позивача. Припинивши з листопада 2021 року виплату перерахованої позивачеві пенсії з індексацією та компенсаційною виплатою особам, які отримують пенсію та досягли 80-річного віку, ГУ ПФУ в Кіровоградській області діяло необгрунтовано, що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру відповідно до статті 42 Закону № 1058-ІV.

Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року в адміністративній справі №340/937/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник