Справа № 420/634/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/634/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (; адреса: вул. Дегтярівська, буд. 19, м. Київ, 04119), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (; адреса: вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012), про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, в якій представник позивача просить суд:

залучити до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65012);

залучити до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, );

визнати протиправним рішення Кадрового центра Сухопутних військ Збройних Сил України, яким відмовлено в обчисленні вислуги років для призначення пенсії позивачу;

зобов`язати Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 19) надати ІНФОРМАЦІЯ_1 всі необхідні документи, у тому числі розрахунок вислуги років позивача у Збройних Силах України, для підготовки та спрямування до пенсійного органу необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років;

стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на оплату гонорару адвоката в розмірі 5000 грн. та 1073,60 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 420/634/23 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст. 262 КАС України); залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65012), Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ); витребувано у Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (; адреса: вул. Дегтярівська, буд. 19, м. Київ, 04119) належним чином завірену копію листа № 765/1/613 від 27.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважаючи, що набув право на пенсію звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про призначення пенсії. Листом від 14.10.2022 року Одеський Обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивача, що Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України відмовив у проведенні підрахунку вислуги років у зв`язку з тим, що згідно з термінами проходження служби зазначених у послужному списку календарна вислуга років позивача складає менше ніж 20 років, а для набуття права на пенсію потрібно 25 років служби та більше в силових структурах. Також цим листом ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив про вимогу відповідача, щоб позивач подав оригінал Трудової книжки та повторно надав довідку ОК-5, справжність якої засвідчена печаткою Пенсійного фонду. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

20.02.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів; клопотання задоволено судом.

Електронний примірник адміністративного позову з додатками, ухвали від 17.01.2023 року по справі № 420/634/23 надіслано на електрону пошту Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України 20.01.2023 року.

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений судом про розгляд справи.

У встановлений законом та судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, про поважність причин неподання не повідомив (строк закінчився 06.02.2023 року, клопотання про його продовження судом відповідачем не заявлено).

Таким чином, справа розглянута судом на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.08.1988 року по 31.05.2003 року проходив військову службу в Збройних Силах України, наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.05.2003 року № 113 був звільнений в запас за пп. «б» п. 67 (за станом здоров`я) та 31.05.2003 року виключений зі списків особового складу.

Відповідно до довідки Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.09.2021 року № 3/165 на день звільнення з Збройних Сил України (31.05.2003 року) вислуга позивача становила 14 років 9 місяців та 29 днів.

Згідно даних Пенсійного фонду України станом на 30.05.2022 року у відповідності до відомостей, що враховуються для визначення пенсії у розрізі підприємств починаючи з 2004 року страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 5 місяців 11 днів.

18.07.2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про призначення пенсії позивачу, в якій крім іншого просив направити особову справу до Кадрового центру Збройних Сил України для проведення підрахунку вислуги років та сприяти в отриманні документів, яких не вистачає для призначення пенсії.

До вказаної заяви представник позивача додав наступні документи: копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію військового квитка, копію трудової книжки, заяву до Пенсійного фонду України про перерахування коштів, витяг з електронної справи щодо обліку пенсійного стажу за даними Пенсійного фонду України, довідку Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.09.2021 року № 3/165.

Представник позивача вказує, що разом з іншими документами він надав довідку ОК-5, що була отримана за допомогою порталу державних послуг «ДІЯ», роздрукована та долучена до заяви про призначення пенсії разом з іншими документами.

Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки листом від 22.07.2022 року надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання від 21.07.2022 року № 101880 та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Цим листом було також повідомлено, що обчислення вислуги років передбачене п. 2.12 Наказу Міністра оборони України від 14.08.2014 року № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» не проводилось.

На думку позивача, він набув право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки на момент звільнення його зі ЗС України діяла редакція закону в якій право на пенсію було гарантовано позивачу за наявності таких умов: досягнення ним 45-річного віку незалежно від підстав та часу звільнення зі служби; позивач не повинен був позбавлений військових або спеціальних звань, а також не повинен був звільнений зі служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння; позивач повинен мати загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Листом від 14.10.2022 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивача, що Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України повернув без реалізації його особову справу у зв`язку з тим, що згідно термінів проходження військової служби зазначених у послужному списку особової справи на час виключення військовослужбовця із списків особового складу (витяг з наказу по особовому складу начальника Одеського інституту Сухопутних військ від 27.05.2003 № 111) календарна вислуга років майора запасу ОСОБА_1 складає менше 20 років, а для набуття права на пенсію за вислугою років необхідно 25 років і більше календарної служби в силових структурах, а у випадку наявності трудового стажу у майора запасу ОСОБА_1 для підрахунку пенсії за змішаним стажем необхідно надати довідку за формою ОК-5 з печаткою установи Пенсійного фонду України та оригінал трудової книжки (лист від 27.09.2022 року № 765/1/613дск).

Не погоджуючись з таким рішенням Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови в обчисленні вислуги років для призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла станом на момент звільнення позивача з військової служби) право на пенсію за вислугу років мають: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше; б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла станом на досягнення позивачем 45 річного віку) пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії) пенсія за вислугу років призначається: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій суд дійшов висновку, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей, а виходячи з розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, позивач набув право на пенсійне забезпечення відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, що діяла станом на момент звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Згідно з п. 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.

Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 р. № 530 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071, крім іншого, визначається порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (зі змінами).

Згідно з п. 2.12 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 р. № 530 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071, обчислення вислуги років чи загального страхового стажу для призначення пенсій здійснюється:

Департаментом фінансів Міністерства оборони України за поданням відповідних підрозділів персоналу - особам офіцерського складу, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, у Генеральному штабі Збройних Сил України та військових частинах, військових навчальних закладах, установах і організаціях, органах військового управління, які їм безпосередньо підпорядковані, у командуваннях видів Збройних Сил України;

фінансово-економічними управліннями командувань видів Збройних Сил України за поданням відповідних підрозділів персоналу - особам офіцерського складу, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу управлінь (відділів) оперативних (повітряних) командувань, з`єднань і військових частин, що належать до їх складу, а також офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу військових частин, підпорядкованих Міністерству оборони України, що займають посади, призначення на які здійснюються наказами командувачів військ оперативних командувань, командирів повітряних командувань (по особовому складу), їм відповідних і нижче;

фінансово-економічним управлінням військової частини НОМЕР_2 разом з кадровим органом цієї військової частини - особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового складу, сержантського та старшинського складу, які прийняті на військову службу за контрактом до цієї військової частини та до підпорядкованих їй військових частин.

В окремих випадках з метою забезпечення збереження особових справ і своєчасного обчислення вислуги років спільним рішенням Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України і Департаменту фінансів Міністерства оборони України на фінансово-економічні управління та управління персоналу видів Збройних Сил України може бути покладене обчислення вислуги років військовослужбовцям деяких з`єднань і об`єднань з урахуванням їх дислокації.

Відповідно до п. 2.13 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014р. № 530 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071, при обчисленні вислуги років на пенсію військовослужбовцям, які підлягають звільненню з військової служби, складається розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію (додаток 3). У розрахунку зазначаються всі календарні періоди військової служби і окремо періоди, що зараховуються до вислуги років на пільгових умовах, а також загальна вислуга років на пенсію.

Згідно з п. 2.14 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 р. № 530 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071, якщо військовослужбовець, який підлягає звільненню з військової служби, має право на пенсію, що призначається відповідно до підпункту б частини першої статті 12 Закону, то в розрахунку загального страхового стажу (в календарному обчисленні) на пенсію за вислугу років (додаток 4) зазначаються всі календарні періоди військової служби та окремо календарні періоди роботи як працівника, а також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. Обчислення вислуги років у разі кількох періодів служби (страхового стажу) здійснюється з урахуванням того, що рік складається з 12 місяців, а місяць у середньому - з 30 днів.

Як вже було зазначено, при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надав наступні документи: заява про призначення пенсії, копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, банківські реквізити АТ «Ощадбанк», копія трудової книжки, індивідуальні відомості про застраховану особу, копія заяви від 01.06.2022 року.

Тобто, вказані документи були наявні в особовій справі позивача.

Разом з цим, Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України, повертаючи без реалізації особову справу позивача, в листі від 27.09.2022 року № 765/1/613дск зазначив, що календарна вислуга років майора запасу ОСОБА_1 складає менше 20 років, а у випадку наявності трудового стажу для підрахунку пенсії за змішаним стажем необхідно надати довідку за формою ОК-5 з печаткою установи Пенсійного фонду України та оригінал трудової книжки.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.15 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 р. № 530 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071, попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію складається відповідним управлінням (відділом) персоналу та передається разом з особовою справою до фінансового органу (пункт 2.12 цього розділу), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію і повертає його в управління (відділ) персоналу для долучення до особової справи військовослужбовця.

Вислуга років розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення військовослужбовця. Розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію не складається для військовослужбовців, щодо яких на дату запланованого звільнення не дотримуються умови призначення пенсії, зазначені у статті 12 Закону.

Таким чином, надані до суду матеріали, що знаходяться в особовій справі ОСОБА_1 , та які надсилалися до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України з метою обчислення вислуги років для призначення пенсії, в тому числі довідка ОК-5, підтверджують наявність у позивача загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Разом з цим, вказані документи безпідставно не були прийняті до уваги Кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України під час вирішення питання щодо оформлення розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію.

Суд констатує, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, не передбачено при зверненні із заявою про призначення пенсії надавати саме довідку за формою ОК-5 з печаткою установи Пенсійного фонду України та оригінал трудової книжки, про що безпідставно зазначив Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України в листі від 27.09.2022 року № 765/1/613дск, повертаючи без реалізації особову справу позивача до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідач не навів доречних та суттєвих аргументів щодо того, на яких підставах не були враховані наявні в матеріалах особової справи позивача документи, що підтверджують наявність загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п.120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що лист Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.09.2022 року № 765/1/613дск не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки він не породжує жодних правових наслідків, а тому вимога щодо його визнання протиправним не підлягає задоволенню як необґрунтована та безпідставна.

З огляду на викладене, а також зважаючи на обставини справи, суд приходить до висновку, що порушення прав позивача відбулося саме внаслідок допущених протиправних дій відповідача щодо відмови в обчисленні вислуги років для призначення пенсії.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права в цій частині є зобов`язання відповідача здійснити обчислення вислуги років позивачу для призначення пенсії.

Позивач не надав до суду доказів та не вказав аргументованих доводів, які «всі необхідні документи» для підготовки та спрямування до пенсійного органу для призначення пенсії за вислугу років відповідач не надав до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому така вимога щодо його зобов`язання в цій частині не підлягає задоволенню як необґрунтована та безпідставна.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч. 1 ст. 139 КАС України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 5000 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. позивач надав до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 31.05.2022 року та фіскальний чек від 09.01.2023 року про оплату гонорару у сумі 5000,00 грн.

Вказаним договором передбачений фіксований розмір гонорару у сумі 5000,00 грн.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 2000,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу саме у сумі 2000,00 грн. є пропорційним до предмета спору та складності справи, тому для цілей розподілу між сторонами визначає суму 2000 грн. вартості послуг з професійної правничої допомоги за критеріями, встановленими ст.139 КАС України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Суд дійшов висновку про стягнення з Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (; адреса: вул. Дегтярівська, буд. 19, м. Київ, 04119), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (; адреса: вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012), про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови в обчисленні вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії.

Зобов`язати Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України здійснити обчислення вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (як структурного підрозділу) Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (; адреса: вул. Дегтярівська, буд. 19, м. Київ, 04119) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп. та на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян