Справа № 278/3124/21
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/3124/21 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

27 червня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського районного суду житомирської області із позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому проси: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії щодо перенесення дати перебування на квартирному обліку старшого прапорщика ОСОБА_1 з 19.07.1990 на 29.06.1993 із складом сім`ї три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружини), ОСОБА_3 (сина); скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2020, оформлене протоколом №27 в частині що стосується ОСОБА_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії Вінницького гарнізону поновити старшого прапорщика ОСОБА_1 на квартирному обліку у Вінницькому гарнізоні для забезпечення житлом в порядку загальної черги з 19.07.1990 в списку осіб загальної черги зі складом сім`ї три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружини), ОСОБА_3 (син).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28.09.2022 року передано матеріали адміністративної справи № 278/3124/21 до Вінницького окружного адміністративного суду за підсудністю за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.01.2023 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог вімовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує її доводи та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , починаючи з 18.07.1979 по 29.12.2004 проходив військову службу в Збройних силах Укарїни, відповідно до наявного витягу із послужного списку № 12/1/81 від 20.02.2020 Вінницького обласного військового комісаріату.

Відповідно до витягу з наказу Головнокомандувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 16.12.2004 №17, старшого прапорщика ОСОБА_1 , командира автомобільного взводу відділу автотранспорту та механізації 435 Центрального складу звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з довідкою житлової комісії №17 від 19.07.1990 позивача зараховано на квартирний облік, виданої Кизл-Арватською квартирно-експлуатаційною частиною району.

В подальшому, позивачем було оскаржено до Житомирського районного суду Житомирської області питання щодо відмови зарахування останнього на квартирний облік з 19.07.1990.

Так, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області №2-984 від 14.09.2011 скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29.06.1993 щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 на квартирний облік з загальної черги квартирного обліку даної військової частини з 19.07.1990. Рішення набуло законної сили 27.09.2011 та є не скасованим.

Рішенням від військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №46 від 14.11.2011 на виконання зазначеного рішення суду позивача було поновлено в загальній черзі квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 з 19.07.1990.

У 2019 році позивач звернувся з необхідним пакетом документів щодо вирішення питання військовою частиною НОМЕР_1 про надання йому грошової компенсації.

Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №23 від 23.06.2020 прийнято рішення та направлено документи до КЕВ м. Вінниця для подальшого виділення грошової компенсації.

У зв`язку з тривалим розглядом документів стосовно виплати грошової компенсації, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі № 120/11588/20 зобов`язано квартирано-експлуатаційний відділ м. Вінниці виконати вимоги Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житлом.

Після винесення судового рішення, в січні 2021 року позивач в чергове до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та отримав витяг з протоколу засідання житлової комісії №27 від 24.12.2020, яким вирішено перенести дату перебування позивача на квартирному обліку з 19.07.1990 на 29.06.1993.

Не погоджуючись з рішенням житлової комісії військової частини №27 від 24.12.2020, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Мотивувальна частина.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР).

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлених Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання (частина перша статті 36).

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію (частина перша статті 37).

Порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок регулюється житловим законодавством і Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, введеним в дію наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 з наступними змінами (далі Положення № 220).

Згідно з пунктом 34 Положення №220 всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби.

Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли буде прийняте рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (пункти 11, 13).

Положенням №220 передбачено (відповідна норма збереглася і в Положенні про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, введеному в дію наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 №20, чинному на момент звільнення позивача у запас), що військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини, а також, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад) (пункт 12).

Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що 19.07.1990 житловою комісією військової частини НОМЕР_3 (Туркменська РСР) позивача зараховано на квартирний облік, що підтверджується копією виписки з протоколу № 17 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 віл 19.07.1990 року та довідкою № 118 від 03.08.1990 року.

Із витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2011 на виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області справа № 2-984, яким вирішено зарахувати ОСОБА_1 в загальній черзі перебування на квартирному обліку в період перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в інших гарнізонах з 19.07.1990 та поновити його у загальній черзі військової частини НОМЕР_1 від 19.07.1990.

В подальшому рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/11588/20 від 27.01.2021 зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці виконати вимоги інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, щодо забезпечення позивача та членів його сім`ї житлом.

Однак протоколом засідання житлової комісії №27 від 24.12.2020 було вирішено питання щодо перебування позивача на квартирному обліку з 19.07.1990 на 29.06.1993.

Судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем не було доведено, що рішення житлової комісії від 14.11.2011 було скасовано, а тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що воно є чинним.

Згідно з пунктами 11, 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини, тобто, як було встановлено судом, саме з 19.07.1990 має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень).

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 (далі Інструкція), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Підстави та порядок зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, визначені, зокрема в пункті 2.18 Інструкції, в якому зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Також зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.

Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.

Будь-які належні і допустимі докази того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік, у матеріалах справи відсутні.

Позивач проходив службу з 18.04.1979 та враховуючи, що у зв`язку із розпадом Радянського Союзу та проголошенням незалежності України, лише 17.03.1993 позивача було направлено в розпорядження Міністерства Оборони України для подальшого проходження служби. Отже зазначене свідчить, що позивач безперервно проходив службу у Збройних силах, тому події, які відбувались не залежали від волі виявлення останього.

Доводи відповідача, що позивач прибув для проходження служби в Збройних Силах України лише 17.06.1993, а рапорт на поставку на квартирний облік написав лише 29.06.1993, у зв`язку з чим його було взято на облік після написання ним відповідного рапорту на службі, до уваги судом не приймається, як таке, що не відповідає вимогам чинної на момент проходження служби позивача абзацу 4 пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 №20, а також відповідає вимогам абз.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" станом на дату його прийняття.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у відповідача правових підстав для поновлення позивача на черзі при військовій частині НОМЕР_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Оспорюване рішення оформлене протоколом №27 від 24.12.2020 щодо перенесення дати перебування на квартирному обліку старшого прапорщика ОСОБА_1 з 19.07.1990 на 29.06.1993 із складом сім`ї три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружини), ОСОБА_3 (сина) прийнято військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії, а тому саме цей орган є належним відповідачем щодо заявлених позовних вимог.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.