Справа № 500/201/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/201/23 пров. № А/857/6917/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Кухтея Р.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Осташа А.В., дата складання повного тексту рішення - 21 березня 2023 року) у справі № 500/201/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення №25 від 16.09.2022 та зобов`язання призначити i виплачувати йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09 вересня 2022 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №25 від 16.09.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09 вересня 2022 року та провести виплату пенсії за період з 09.09.2022 по 22.12.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при поданні позову в сумі 1073 грн 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 09.09.2022, яка була розглянута за принципом екстериторіальності, у строки визначені пунктом 4.3 Порядку « 223-1, прийнято рішення від 16.09.2022 №25 про відмову в призначенні пенсії, яке в судовому порядку позивачем не оскаржувалось, та після надходження до органів Пенсійного фонду наступної заяви про призначення пенсії за віком від 22.12.2022, йому було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням страхового стажу роботи - 30 років 11 міс. 19 днів, у зв`язку з чим апелянт вважає, що підстави щодо задоволення позову позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії з 09.09.2022 відсутні.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлявся шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діючи не в спосіб передбачений законодавством України, не дотримуючись процедури щодо повідомлення про виявлені недоліки шляхом зазначення у заяві про призначення пенсії відповідного запису та роз`ясненням наслідків пропуску строку на вчинення таких дій, фактично обмежив позивача в праві на отримання пенсії з дати звернення за отриманням пенсії.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що пенсія позивача мала бути призначена за загальним правилом, з дати звернення за її призначенням - з 09.09.2022.

Відтак, суд вважав, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09 вересня 2022 року та провести виплату пенсії за період з 09.09.2022 по 22.12.2022.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 09.09.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з пакетом документів щодо призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області №25 від 16.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмову Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області обґрунтувало тим, що за відсутності страхового стажу роботи 25 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року від 18 до 28 років, a6o після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 15 до 20 років.

В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 10 років 01 місяць 00 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, дата заповнення якої 12.11.1975, оскільки на першій сторінці наявне виправлення імені позивача.

Дізнавшись про оспорюване рішення позивач в жовтні 2022 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2022 у справі №607/13486/22 заяву позивача задоволено та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Після отримання рішення Тернопільського міськрайонного суду, позивач 22.12.2022 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. На підставі додатково поданих документів позивачу з 22.12.2022 була призначена пенсія за віком.

Вважаючи, що пенсія за віком мала бути призначена саме з 09.09.2022 (дати звернення за її призначенням), а не з 22.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ч.1ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1.Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.п.2.11 Інструкції №162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до п.п.2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області №25 від 16.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що страховий стаж позивача становить 10 років 01 місяць 00 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, дата заповнення якої 12.11.1975, оскільки на першій сторінці наявне виправлення імені позивача.

Дізнавшись про оспорюване рішення позивач в жовтні 2022 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2022 у справі №607/13486/22 заяву позивача задоволено та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року.

Відтак, враховуючи те, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періодів його роботи, а рішенням суду встановлено факт належності позивачу трудової книжки, заповненої 12 листопада 1975 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи зазначеного у трудовій книжці, та, як наслідок, визнання протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №25 від 16.09.2022.

Водночас, страховий стаж позивача не є спірним у даній справі, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивачу з 22.12.2022 призначено пенсію за віком, а спірною є дата з якої позивачу призначено пенсію. З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Як вбачається із матеріалів справи, вперше за призначенням пенсії позивач звернувся до Пенсійного органу 09.09.2022 року, а відтак відповідач повинен призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме з 09.09.2022 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками, що правовідносини між позивачем та пенсійним органом щодо призначення пенсії за заявою від 09.09.2022 завершилися прийняттям відповідачем рішення №25 від 16.09.2022, оскільки вказані правовідносини продовжували свою дію до вирішення питання, за захистом якого звертався позивач, наслідком чого є встановлення протиправності дій відповідача та скасування вказаного рішення №25 від 16.09.2022 у цій справі.

Крім того, як вірно враховано судом першої інстанції, всупереч вимог п 1.7, 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України за №22-1 від 25.11.2005 відповідач не повідомив позивача про те, які документи необхідно подати додатково та не надав строк на усунення недоліків, а одразу прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком з 09 вересня 2022 року та провести виплату пенсії за період з 09.09.2022 по 22.12.2022 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі № 500/201/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос