Справа № 380/11008/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Гулкевич І.З. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за встановлення особливостей нарахування пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.11.2009 шляхом вказівки у протоколі про перерахунок пенсії у графі Особливості : не підлягає МП (місцевим перерахункам) призначено за рішенням суду у твердому розмірі з 01.11.2009 та нарахування пенсії у твердому (фіксованому) розмірі, що склався на момент припинення виплати пенсії з 01.11.2009 , як працюючому пенсіонеру, нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, не проведення на загальних підставах масових перерахунків пенсії, з усіма складовими пенсійних виплат відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 01.11.2009 на загальних підставах, без встановлення особливостей обчислення пенсії позивачу, довічно відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів пенсійній справі, не нижчій за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, з проведенням на загальних підставах індексації та масових перерахунків пенсії, відповідно до пенсійної реформи України та подальших змін у пенсійному законодавстві, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії починаючи з 01.11.2009 після перерахунку пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок.

В обґрунтування позову зазначено, що на виконання рішення суду відповідачем поновлено виплату пенсії позивачу з 01.11.2009 та прийнято рішення про перерахунок пенсії. Однак, при здійсненні перерахунку, протиправно розраховано поточну пенсію в розмірі 610,03 грн, визначеному на дату припинення її виплати, що нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статус позивача у справі необґрунтовано визначений як працююча особа, хоча заявник не працює з 25.11.1990, що підтверджується записом №20 у трудовій книжці; не проведені на загальних підставах індексація та поточні масові перерахунки пенсії та її складових, у тому числі надбавки за наднормативний стаж та підвищення до пенсії, як дитині війни відповідно до статей 28, 42 Закону №1058-VI. Відтак, позивач вважає дії відповідача протиправними та дискримінаційними, і такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки на думку позивача, її пенсія за минулий період повинна бути нарахована та виплачена у розмірі, визначеному відповідно до діючого законодавства на дату нарахування її до виплати, у тому числі з урахуванням діючих норм стосовно автоматичних перерахунків.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на виконання постанови суду від 16.02.2023 у справі № 380/13093/22 ОСОБА_1 здійснено поновлення раніше призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.11.2009. Пенсію ОСОБА_1 поновлено в розмірі, визначеному на дату її припинення. Вищезазначене рішення суду інших зобов`язань, зокрема, щодо проведення подальших перерахунків пенсії, не містить. Загальна пенсійна виплати з 01.11.2019 по даний час становить 610,03 грн. Оскільки позивач постійно проживає в Ізраїлі, підстави для проведення індексації пенсії, як населенню України відсутні. Вимоги позивачки про виплату компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії у період з 01.11.2009 після перерахунку пенсії розглядались Восьмим апеляційним адміністративним судом 16.02.2023 у справі №380/13093/22, яким зобов`язано пенсійний орган поновити виплату пенсії за віком з 01.11.2009, з компенсацією втрати частини доходів. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №380/13093/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ №16455/З-1300-21 від 11.07.2022 про відмову у поновленні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV та зобов`язано пенсійний орган поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.11.2009. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/13093/22 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 змінено та абзац третій резолютивної частини рішення викладно в наступній редакції Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження:79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) виплату пенсії за віком з 01 листопада 2009 року, з компенсацією втрати частини доходів. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 по справі №380/13093/22 - залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розпорядженням від 20.03.2023 рішення суду у справі №380/13093/22 виконано : здійснено поновлення ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.11.2009.

Загальна пенсійна виплата з 01.11.2009 по даний час становить 610,03 грн, в тому числі : 270,43 грн-основний розмір пенсії за віком; 273,57 грн доплата до прожиткового мінімуму (544 грн); 16,23 грн-доплата за 6 років понаднормованого стажу понад 20 років; 49,80 грн-підвищення дітям війни.

Крім того, відповідно до зазначеного розпорядження відповідачем встановлено особливість Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 01.11.2009 по довічно; призначення за рішення суду - з 01.11.2009 по довічно.

Відповідно до зазначеного розпорядження страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 12 днів. Розмір пенсії обрахований наступним чином : розмір пенсії за віком (ст. 27) 270,43 грн., доплата до прожиткового мінімуму (ст. 28 ч. 1 абз. 1 (544 грн) 273,57 грн., доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2 (за 6 років) 16,23 грн., загальний розмір пенсії 560,23 грн., підвищення дітям війни Пост. №530 п.8 49,80 грн.

Позивач вважають протиправними дії пенсійного органу при здійсненні нарахуванні та перерахунку пенсії, звернулась до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Приписами ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Нормами ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV), згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 51 Закону, під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зауважуємо, що договір між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення не укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (частина друга статті 28 Закону № 1058-ІV).

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Також, слід зазначити, що у відповідності до п. 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має 26 років 08 місяців 12 днів загального стажу роботи, в зв`язку з чим суд зазначає про розповсюдження на неї приписів статті 28 Закону з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV .

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV(в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03.10.2017) встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Водночас, ГУПФУ всупереч вказаним нормам законодавства не було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом України.

Крім того, при поновленні позивачу пенсії з 01.11.2009 відповідачем безпідставно встановлено особливість Не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм. , що призвело до порушення прав позивача на належний розрахунок пенсії, оскільки Закон України №1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії (на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 №380/13093/22) позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії, слід здійснювати перерахунок пенсії.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем допущені протиправні дії щодо невиплати позивачці пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Конституційний Суд України під час розгляду 07.10.2009 справи №1-32/2009 встановив, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Також суд зазначив, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (...).

Суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що позивачка отримала право на поновлення пенсії за віком і відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.

Разом з тим, пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Відтак, відповідачем допущені протиправні діяння щодо невиплати позивачу пенсії за віком, у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо поновлення та виплати позивачу пенсії починаючи з 01.11.2009 в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з 01.11.2009, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, надбавок, підвищень, доплат та індексації відповідно до статей 28, 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням раніше виплачених сум.

Водночас, доводи позивача стосовно того, що перерахунок її пенсії за минулий час з 01.11.2009 повинен бути здійснений у розмірі, визначеному на дату нарахування пенсії до виплати, тобто станом на 20.03.2023, є безпідставними в силу вимог ст. 28 Закону №1058-IV. Враховуючи вказане, у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Кодексом закріплені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України №1404-VIII Про виконавче провадження від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону №1404-VIII зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі №816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15, від 22.12.2020 року у справі №440/1810/19.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі №802/1933/18-а.

Судом встановлено вище, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/13093/22, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження:79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) виплату пенсії за віком з 01 листопада 2009 року, з компенсацією втрати частини доходів.

Аналізуючи предмет спору в даній справі та зміст позовної заяви, суд дійшов висновку, що даний спір в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу фактично спрямований на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/13093/22.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить здійснити на загальних підставах перерахунок та виплачувати позивачу пенсію за віком, починаючи з 01.11.2009, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі та представлених додаткових документів, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, з проведенням на загальних підставах індексації та масових перерахунків, відповідно до пенсійної реформи України та подальших змін у пенсійному законодавстві, компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.11.2009 по день фактичної виплати пенсії, з виплатою пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок.

Проте спірні правовідносини в частині компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії з 01.11.2009 між сторонами вже вирішені судом.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач, посилаючись на неправомірність дій відповідача при виконанні рішення суду, звертається до суду з новим адміністративним позовом, зокрема, щодо здійснення такої компенсації.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового або приймати нове судове рішення щодо тих саме правовідносин, оскільки цим порушуються норми КАС України, якими передбачено вирішення цих питань шляхом винесення судом окремої ухвали.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частини є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про допущення негайного виконання рішення суду відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України в повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення усієї суми боргу, починаючи з 01.11.2009 у день фактичної виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Разом з тим, положеннями КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, статтею 371 КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату пенсії, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми пенсії, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.

Таким чином, при вирішенні питання, чи є підстави допустити негайне виконання рішення, суду необхідно встановити, яких саме спірних правовідносин стосується предмет спору та який саме обрано спосіб захисту порушених прав особи.

Суд встановив, що позивач заявив позовну вимогу про зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату пенсії та за результатами її розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Отже, судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про звернення рішення до негайного виконання.

Стосовно встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання відповідача 1 у 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Застосування наведеної норми є прерогативою суду, та передбачає право діяти на власний розсуд.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів існування у відповідача наміру допускати порушення закону у процедурі перерахунку та виплати пенсії.

Окрім того, судом вище зазначено про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення рішення до негайного виконання, щодо якого позивач просить встановити судовий контроль.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо поновлення та виплати ОСОБА_1 пенсії починаючи з 01.11.2009 в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2009, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, надбавок, підвищень, доплат та індексації відповідно до статей 28, 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.