Справа № 200/15015/21
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Справа№200/15015/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 по 22.10.2021 включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 по 22.10.2021 включно.

Позов мотивовано таким.

Протягом періоду з 19.05.2015 по 18.05.2020 позивачка проходила військову службу в Кальміусько-Нікольському ОРВК та була зарахована на грошове забезпечення до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивачку звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу з 18.05.2020, але не проведено повний розрахунок при звільненні.

Відповідачем на виконання судових рішень Донецького окружного адміністративного суду у справах № 200/11535/20-а та № 200/1518/21-а виплачено позивачці такі грошові кошти: 30.06.2021 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 21 604,16 грн., 23.10.2021 індексація грошового забезпечення у сумі 84 609,07 грн.

Оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то підлягають застосуванню положення ст. 117 Кодексу Законів про Працю України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву від 11.01.2022 № 06/13, за змістом якого викладено прохання у позові відмовити, з огляду на його необґрунтованість, що вмотивовано таким.

Позивачка отримувала грошове забезпечення в Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку та не має жодного стосунку у питанні грошового забезпечення до відповідача. Крім того, відповідач посилається на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України», де вказано, що з прийняттям судових судових рішень ст. ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються, оскільки на роботодавця покладається обов`язок виконати судове рішення, що не регулюється нормами трудового права.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 13.12.2021 надано відповідь, де із посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 та постанову колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі № 21-8а15 зазначено, що норми, передбачені законодавством про працю, її оплату і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. З вищевикладеного, відповідач вважає відсутніми правові підстави для надання довідки про розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Також суду повідомлено, що грошове забезпечення позивачці нараховувалось із врахуванням календарних днів.

На виконання вимог ухвали суду від 26.01.2022 відповідачем надано довідку-розрахунок від 02.02.2022 № 09/02/35 про розмір грошового забезпечення позивачки за два останні місяці перед звільненням.

Фактичні обставини встановлені судом у справі такі.

ОСОБА_1 є громадянкою України паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 листопада 2015 року позивачці видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 .

Витяг з наказу військового комісара Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного військового комісаріату від 18.05.2020 № 141 (по стройовій частині) свідчить, що старшого солдата ОСОБА_1 , звільнену … 08.05.2020 наказом № 19-РС з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту) …, вважати такою, що з 18.05.2020 справи та посаду здала … виключена зі списків особового складу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі № 200/11535/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2015-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.05.2020. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2015-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.05.2020.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі № 200/1518/21-а, яке залишено без змін Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року без застосування в якості базового місяця січня 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січня 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка виразилась у не вирішенні питання відповідно до абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, про наявність або відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з березня 2018 року по листопад 2018 року із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з врахування виплачених сум) індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року - із урахуванням приписів абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідачем до матеріалів справи надано платіжні доручення:

від 29.06.2021 № 1125 (внутрішній номер 156993919) на суму 21 604,16 грн., призначення платежу грошове забезпечення ОСОБА_1 за 06.2021;

від 22.10.2021 № 1629 (внутрішній номер 174860598) на суму 84 609,07 грн., призначення платежу грошове забезпечення ОСОБА_1 за 10.2021;

Відповідно довідки Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.01.2022 № 09/02/13 грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 18.05.2020 складало: посадовий оклад 1 585,16 грн.; оклад за військовим званням 348,39 грн.; надбавка за вислугу років 676,74 грн.; надбавка за особливості проходження військової служби 1 696,69 грн.; премія 2 060,17 грн.; грошова допомога на оздоровлення 10 966,58 грн.; компенсація за відпустку УБД 30 706,44 грн.; індексація грошового забезпечення 125,72 грн.; ООС за 5 днів 1 48,39 грн.

Згідно архівної відомості (додаток 4 до позовної заяви) та витягу з наказу від 18.05.2020 № 141 при звільненні з військової служби позивачці нараховано: грошове забезпечення за 18 днів 16945,39 грн.; грошова компенсація за відпустку як учаснику бойових дій 30 706,44 грн.; грошова допомога на оздоровлення 10 966,58 грн.; грошова винагорода за участь в ООС 6 500,00 грн., а всього 65 118,41 грн.

Як вказано вище, позивачці на виконання рішень судів нараховано: індексація грошового забезпечення 85 897,53 грн., грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як матері, що має двох дітей віком до 15 років в сумі 21 933, 16 грн., що у сукупності складає 107 830,69 грн.

Отже, загальна сума грошового забезпечення, що мало бути сплачено позивачці, складає 172 949,10 грн. (107 830,69 + 65 118,41)

Довідкою-розрахунком від 02.02.2022 № 09/02/35 про розмір грошового забезпечення позивачки за два останні місяці перед звільненням відповідачем засвідчено, що за березень квітень позивачці всього нараховано 22 366,18 грн. (11183,09 Х 2), кількість календарних днів 61, середньоденне грошове забезпечення 366,66 грн. (22 366,18 : 61)

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо належного відповідача у справі.

Установлені судом у даній справі та преюдиційні обставини у справах № 200/1518/21-а, № 200/11535/20-а свідчать, що позивачку наказом військового комісара Кальміусько-Нікольського ОРВК від 18.05.2020 № 141 з 18.05.2020 виключено зі списків Кальміусько-Нікольського ОРВК. Донецький обласний військовий комісаріат перейменовано у Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 7 Положення про військові комісаріати, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 389 визначено, що обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.

Рішеннями у справах № 200/1518/21-а, № 200/11535/20-а обов`язок щодо нарахування та виплати несплаченого на момент звільнення грошового забезпечення (індексації й додаткової відпустки) покладено саме на Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, отже саме на останнього має покладатись відповідальність, передбачена Кодексом Законів про Працю України (далі КЗпП України).

Щодо застосування положень ст. 117 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 (справа № 345/3722/16-а) зазначено: «З урахуванням наведеного, колегія суддів відступає від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині відсутності підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої військовослужбовцем індексації грошового забезпечення, викладеного у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 та 13 березня 2019 року у справах № 522/11262/16-а (провадження № К/9901/18884/18, К/9901/18886/18) та № 522/7855/17 (провадження № К/9901/5388/17, № К/9901/5385/17). … індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців … ».

Отже, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Щодо компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічне викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 справа № 520/5559/2020 та від 24.06.2021 справа № 480/2577/20.

Отже, грошова компенсація за додаткову відпустку є складовою грошового забезпечення військовослужбовця.

Стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. (пункт 3)

Пункт 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Розділ І п. 7. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розділ XXXI п. 1. Грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 справа № 826/20350/16 зазначено таке: «… непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців … не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.».

Аналогічне викладено у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 справа № 823/1023/16, від 30.01.2019 справа № 807/3664/14, від 26.06.2019 справа № 826/15235/16, від 31.10.2019 справа № 2340/4192/18, від 30.03.2020 справа №140/2006/19.

З викладеного суд робить висновок, що оскільки індексація грошового забезпечення та компенсація за додаткову відпустку є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то питання відповідальності за несвоєчасну виплату такої врегульовано нормами КЗпП України.

КЗпП України.

Стаття 116.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що … непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У цьому ж контексті Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.02.2020 справа № 821/1083/17 та від 13.05.2020 справа № 810/451/17 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що ЄСПЛ надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, виконання роботодавцем обов`язку щодо остаточного розрахунку з працівником, не звільняє такого від відповідальності за несвоєчасність такого розрахунку.

Наведене спростовує доводи відповідача у частині посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Меньшакова проти України».

Висновки суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 справа № 821/1083/17 зазначила: «з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.»

Отже, суд вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності.

Щодо розрахунку належної позивачу суми компенсації.

Верховний Суд у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а зазначив, що статтею 117 КЗпП покладено обов`язок визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

З викладеного суд висновує про необхідність визначення розміру відшкодування належного позивачці та керується таким.

Верховний Суд у постановах від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 03.08.2021 у справі № 580/278/19 зазначив: « … Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплатити розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.».

У зв`язку із викладеним суд здійснює розрахунок належної позивачці суми компенсації, яка визначається шляхом пропорції між розміром невиплачених належних звільненому працівникові сум та сум, що належало виплатити. Також судом береться до уваги період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже судом установлено, що при звільнені позивачці мало бути сплачено 172 949,10 грн. (65 118,41 (грош. забезп.) + 85 897,53 (індекс.) + 21 933,16 (відпуст.)

Невиплачена сума грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 10 966,58 грн. наразі не оспорюється, а тому суд ураховує таку до складу отриманого грошового забезпечення.

Отже всього мало бути нараховано 172 949,10 грн. (100 %), нараховане грошове забезпечення - 65 118,41 грн. (~37,65%) неотримана індексація - 85 897,07 грн. (~49,66%), неотримана відпустка - 21 933,16 грн. (12,68 %)

Середньоденне грошове забезпечення за 2 місяці перед звільненням 366, 66 грн. (11 183,09 *2 : 61)

Строк затримки виплати індексації грошового забезпечення з 19.05.2020 по 22.10.2021, що складає 522 календарних дня.

Строк затримки виплати додаткової відпустки з 19.05.2020 по 30.06.2021, що складає 408 календарних днів.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо індексації: 522 Х 366, 66 = 191 396,52 грн. (100%) з якої вираховується 49,66 %, що складає 95 047,51 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо додаткової відпустки 408 Х 366,66 = 149 597,28 грн. (100%) з якої вираховується 12,68 %, що складає 18 968,93 грн.

Загальна сума, середнього заробітку за такими підрахунками мала б складати 114 016,44 грн.

Однак, суд, зважаючи на розмір недоплаченого грошового забезпечення 107 830,69 грн., вважає обраховану у вказаний вище спосіб суму середнього заробітку - 114 016,62 грн. неспівмірною за обсягом відповідальності, у даному випадку відповідальність перевищує розмір недоплаченої суми та факт фінансового навантаження на відповідача, який є місцевим органом військового управління (бюджетною організацією).

Так у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 справа № 821/2093/16 вказано: «Варто додати, що обговорюваний у цій справі спосіб зменшення середнього заробітку (справа № 480/3105/19 прим. суду), який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.».

Звідси, повертаючись до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, суд звертає особливу увагу на п. 81, п. 82: «Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення».

Надалі п. 94.5: «Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 2015 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.».

Суд, вважає за доцільне з метою обрахування суми майнових втрат позивачки, зважаючи, що метою ст. 117 КЗпП України є насамперед компенсація працівнику майнових втрат, вбачає для обрахування розміру таких майнових втрат застосувати середній показник облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) за період з 19.05.2020 по 22.10.2021, який за підрахунками суду складає 6,83 %.

з 10.09.2021 по 21.10.2021 - 8,50

з 23.07.2021 по 09.09.2021 - 8,00

з 18.06.2021 по 22.07.2021 - 7,50

з 16.04.2021 по 17.06.2021 - 7,50

з 05.03.2021 по 15.04.2021 - 6,50

з 22.01.2021 по 04.03.2021 - 6,00

з 11.12.2020 по 21.01.2021 - 6,00

з 23.10.2020 по 10.12.2020 - 6,00

з 04.09.2020 по 22.10.2020 - 6,00

з 24.07.2020 по 03.09.2020 - 6,00

з 12.06.2020 по 23.07.2020 - 6,00

з 24.04.2020 по 11.06.2020 - 8,00

Недоплачена сума грошового забезпечення 107 830,69 грн. (100 %) обрахована судом середня ставка НБУ 6,83 %, отже розмір майнових втрат складає 7 364,83 грн. (6,83 % від 107 830,69 ).

Тому суд дійшов висновку, що належною та співмірною сумою середнього заробітку за встановлених судом обставин та наведеного правового регулювання є 7 364,83 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, потрібного наголосити, що суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а).

На підставі викладеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення останнього на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні у загальному розмірі 7 364,83 грн.

Обираючи відповідний спосіб захисту, суд застосовує положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 та зазначає, що обрання саме такого способу захисту положенням ст. 245 КАС України не суперечить.

Судовий збір, сплачений позивачкою, підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Сума судового збору стягується у повному розмірі, оскільки фактично позов задоволено повністю у спосіб, що визначений судом.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Громової, 67, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 по 22.10.2021.

Стягнути з Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Громової, 67) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 по 22.10.2021 у розмірі 7 364,83 грн. (сім тисяч триста шістдесят чотири гривні вісімдесят три копійки, сума вказана без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів)

Стягнути з Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Громової, 67) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Судове рішення у повному обсязі складено 10.02.2022.

Суддя І.В. Буряк