Справа № 203/2417/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/2417/21
Провадження № 2-а/0203/48/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача Щербиніна Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,

встановив:

23.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, в якому просить суд:

- визнати постанову, серії ЕАН №4321492 від 08.06.2021 року, складену інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Конарєвим Богданом Сергійовичем стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення протиправною, та скасувати її, а провадження у справі закрити.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08.06.2021 року інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Конарєвим Богданом Сергійовичем була винесена оскаржувана постанова серії ЕАН №4321492 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою дії позивача кваліфіковані за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Так, в оскаржуваній постанові інспектор патрульної поліції зазначив, що 08.06.2021 року в м. Дніпрі по вул. Челюскіна, 5, водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху. Проте позивач вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Оскільки у постанові зафіксований не той транспортний засіб, яким коли-небудь користувався позивач, в тому числі і 08.06.2021 року. Позивач у постійному користуванні має автомобіль Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , а в оскаржуваній постанові вказаний автомобіль Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 . Отже, позивач 08.06.2021 року не скоїв адміністративного правопорушення, та інспектором поліції не надано доказів, на яких ґрунтується оскаржувана постанова.

З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

05.08.2021 року відповідач-1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало до суду відзив на позов, із запереченнями проти задоволення позовних вимог, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач-1 зазначив, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року. Так, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. При цьому законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративні правопорушення.

Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимоги чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення Правил дорожнього руху, за вчинення якого ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського, останній бачив її вчинення на власні очі, було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та розпочато розгляд справи за ч. 4 ст. 126 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач. Як зазначив відповідач-1, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і є особами не зацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач-2 у встановлений судом строку не надав до суду відзив на адміністративний позов.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. При цьому представник позивача уточнив, що суд не наділений законом повноваженнями визнавати протиправною постанову у справі про адміністративні правопорушення, тому просив суд скасувати оскаржувану постанову з підстав, зазначених у позові, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року було залучено до участі у справі в якості другого відповідача (відповідача-2) Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

У судове засідання, призначене на 23.09.2021 року, з`явився представник позивача.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача-1 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач-2 причини неявки у судове засідання суду не повідомив.

Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 126, 205 КАС України, розглянув справу за відсутності представників відповідачів.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті судом були заслухані усні пояснення представника позивача по суті спору, досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, заслухане заключне слово представника позивача.

23.09.2021 року у судовому засідання було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.06.2021 року інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Конарєвим Богданом Сергійовичем була складена оскаржувана постанова, серії ЕАН №4321492, про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_3 , транспортний засіб: Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою на водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн.

З оглянутого у судовому засідання відеозапису на DVD-R-диску судом встановлено, що 08.06.2021 року працівниками патрульної поліції була зафіксована подія, що сталась відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після зупинки транспортного засобу: Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , пред`явив паспорт громадянина України, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначенихчастиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтями 8, 18, 23 Закону України Про «Національну поліцію» визначено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 1 статті 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, відповідно до яких водій, зокрема, має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України вказує, що поліцейський наділений законом повноваженнями, зокрема зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. ПДР, в тому числі посвідчення водія.

Водночас суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, бере до уваги те, що відповідачем-1 не було зафіксовано належним чином порушення позивачем ПДР, що стало підставою для зупинки транспортного засобу та на що він посилається в оскаржуваній постанові, а саме: на порушення позивачем пп. 2.1 а) ПДР, тобто керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом. При цьому до оскаржуваної постанови не було додано відповідних відомостей про фіксування події адміністративного правопорушення за допомогою технічних засобів.

Тобто відповідачем-1 в оскаржуваній постанові не зазначено про ведення фіксування події правопорушення за допомогою технічних засобів фото- або відеозапису, а показання (пояснення) поліцейського не можуть бути основним та єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Оскільки поліцейський є зацікавленою особою працівником поліції, а тому його показання щодо події правопорушення не можуть бути допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує те, що в оскаржуваній постанові вказано інший транспортний засіб, ніж той, яким керував 08.06.2021 року позивач, а саме: вказано транспортний засіб: Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 , а позивач керував іншим транспортним засобом: Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , про який у постанові не йдеться.

Також, відповідачі жодним чином не підтвердили факт позбавлення позивача права керування транспортним засобом, окрім посилань на наданому стороною позивача відеозаписі про те, що у суді слухалась у січні справа, та позивача було позбавлено права керування транспортним засобом.

Так, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, та пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції, не можуть бути допустимим доказом (постанови від 26.04.2018 року, справа № 338/855/17, від 29.04.2020 року, справа № 161/5372/17).

У постанові від 15.11.2018 року Верховний Суд в рамках справи № 524/5536/17 Суд сформулював правовий висновок про те, що в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в обов`язковому порядку повинно бути зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (постанови від 15.11.2018 року, справа № 524/5536/17 та від 13.02.2020 року № 524/9716/16-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на положення статті 9 Конституції України, статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на викладені вище норми чинного законодавства України, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За змістом положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, частинами першою, другою, четвертою статті 126) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на спірні правовідносини поширюється дія положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідачів щодо дотримання ними під час винесення оскаржуваної постанови скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи вищенаведені норми та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства України, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відсутність доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення свідчить про протиправність постанови суб`єкта владних повноважень. Також, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги те, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження безпідставності винесеної відносно нього постанови про адміністративне правопорушення.

Водночас суд зазначає, що відповідно до положень статті 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому позовні вимоги про визнання протиправною оскаржуваної постанови є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З огляду на викладене вище суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 340,50 грн (454,00 х 0,75 = 340,50 грн).

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову від 08.06.2021 року серії ЕАН № 4321492 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Конарєвим Богданом Сергійовичем, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд, з урахуванням вимог ст. 139 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 340,50 грн (454,00 х 0,75 = 340,50 грн).

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі задовольнити частково.

Скасувати постанову від 08.06.2021 року серії ЕАН № 4321492 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Конарєвим Богданом Сергійовичем, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 340,50 грн (триста сорок гривень 50 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30.09.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва