Справа № 522/5285/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/5285/23

Перша інстанція: суддя Абухін Р.Д.,

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду м.Одеса від 12 квітня 2023р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПП в Олеській області ДПП, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати Постанову ЕАС №6665497 від 11:03.2023р. о 23:45, складену поліцейським взводу 2 роти 7 батальйону 1 полку УПП в Одеській області сержантом поліції ОСОБА_2 від 11.03.2023р.;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною постановою ЕАС №6665497 від 11.03.2023р. о 23:45год. поліцейським взводу 2 роти 7 батальйону 1 полку УПП в Одеській області сержантом поліції ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до постанови ЕАС №6665497 від 11.03.2023р., 11.03.2023р. о 23:45год. в м.Одеса по вул.Водопровідній, буд.5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні у встановленому законодавством порядку, чим порушив п.2.1.а. ПДР України, зокрема транспортним засобом у оскаржуваній постанові був зазначений автомобіль «HYNDAI PALISADE» НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що обставини та висновки, викладені у постанові поліцейським взводу 2 роти 7 батальйону 1 полку УПП в Одеській області сержантом поліції ОСОБА_2 не відповідають дійсності, є протиправними та незаконними, оскільки ОСОБА_1 взагалі не перебував за кермом зазначеного автомобіля.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 12 квітня 2023р. адміністративний позов задоволено.

Визнано противоправною та скасовано постанову ЕАС №6665497 від 11.03.2023р., складену поліцейським взводу 2 роти батальйону І полку УПП в Одеській області сержантом поліції в ОСОБА_2.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП закрито, в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відсутній склад правопорушення, який зазначено в оскаржуваній постанові, а тому наявні законні підстави для скасування спірної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відсутні достатні та належні докази вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем. При цьому, суд першої інстанції виходив із наявності рішення Приморського районного суду м.Одеси від 7.04.2023р. у справі за №522/6051/23, в якому встановлено, що водієм даного транспортного засобу була зовсім інша особа.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою ЕАС №6665497 від 11.03.2023р. поліцейським взводу 2 роти 7 батальйону 1 полку УПП в Одеській області сержантом поліції ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.126 КУпАП.

При цьому, судова колегія зазначає, що постановою Приморського районного суду м.Одеси від 7 квітня 2023р. по справі за №522/6051/23 встановлено наступні обставини:

«Потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні, яке відбулось 6.04.2023р., пояснила, що 11.03.2023р. вона переходила дорогу на нерегульованому пішохідному переході, раптово відчула удар та впала на землю, до неї підбігли люди та почали допомагати їй, далі її забрала карета швидкої медичної допомоги. При цьому, потерпіла також дала суду показання про те, що не бачила хто був за кермом автомобіля, який здійснив зіткнення з нею. Але через деякий час з нею зв`язався ОСОБА_4 , який вибачився за те, що сталось та повністю відшкодував їй завдану шкоду, тому вона не має претензій будь-якого характеру до нього.»

«Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні, яке відбулось 6.04.2023р. пояснив суду, що він є військовослужбовцем, водієм службового автомобіля «Hyundai Palisade» і перебуває в підпорядкуванні ОСОБА_1 11.03.2023р. у увечері він разом зі ОСОБА_1 рухався на цьому автомобілі по вул.Водопровідна у м.Одеса, наближаючись до пішохідного переходу несподівано відчув поштовх, вийшов з автомобіля та побачив потерпілу, яка лежала на дорозі. Виявити завчасно потерпілу на переході йому завадив автобус, який рухався попереду. ОСОБА_1 , який їхав разом з ним, сказав принести води, тому він терміново пішов до магазину. В силу ситуації, яка склалась він розгубився, хвилювався за здоров`я потерпілої, тому і побіг в магазин за водою. Коли повернувся на місце, співробітники поліції почали складати протокол відносно ОСОБА_1 .. ОСОБА_4 говорив, що він був за кермом, тому коли прибула слідчий, вона направила його на освідування, яке він пройшов та встановлено, що він в стані алкогольного сп`яніння не був.».

«Таким чином, слід констатувати, що відеозаписи, долучені до матеріалів провадження відображають лише певні розмови, процесуальні дії і не відображають відомостей безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є однією з невід`ємних складових для кваліфікації дій притягуваного за ст.124, 130 КУпАП, а тому не може бути визнаний у справі належним доказом. Отже відео, що додано як доказ у справі не дає можливості суду поза розумним сумнівом встановити чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом, чи саме він скоїв ДТП, порушивши ПДР і чи дотримано працівниками поліції встановлений порядок проведення огляду згідно ст.266 КУпАП.».

«Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах, та оцінених в їх сукупності з протоколами про адміністративні правопорушення, які ставляться у вину притягуваному. Зокрема поясненнях самого ОСОБА_1 , який на місці події, в суді і в протоколах про адміністративні правопорушення стверджував, що транспортним засобом не керував, а водієм був ОСОБА_4 , поясненнях потерпілої, яка заявила, що не бачила хто був водієм, але шкоду їй відшкодовував ОСОБА_4 , який представився водієм автомобіля, поясненнями ОСОБА_4 , який заявив, що саме він керував автомобілем та скоїв ДТП, тому і відшкодовував шкоду потерпілій, поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснювали, що бачили ДТП, але хто був за кермом не бачили. В сукупності з іншими доказами, факт керування автомобілем саме ОСОБА_4 підтверджує і дорожній лист №1698, копія якого надана суду захисником, згідно якого автомобіль є власністю військової частини НОМЕР_1 , водієм даного автомобіля є ОСОБА_4 .. Будь-яких інших доказів, на підставі яких можна було б безумовно стверджувати про винуватість ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованих йому правопорушень, або які спростовували позицію притягуваного, судом не встановлено, а тому суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, трактує всі сумніви на користь притягуваного».

При цьому, судова колегія дослідила відеозапис, який було надано відповідачем до матеріалів справи, та зазначає, що із вказаного відеозапису не вбачається, що позивач знаходився за кермом автомобіля та позивач заперечує, що передавав автомобіль.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність, протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, що не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що винесення вищевказаного рішення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надано.

У відповідності до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що оскаржувана постанова не містить достатніх доказів вчинення саме позивачем вказаного правопорушення, а саме, що саме позивач керував вказаним транспортним засобом, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приписами ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копія постанови не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст.9 КУпАП.

При цьому, в адміністративному позові ОСОБА_1 категорично заперечив проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину заперечував і при винесенні відносно нього оскарженої постанови.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як зазначено у ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положення ст.280 КУпАП закріплює, серед іншого, обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За правилами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про відсутність складу правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові та необхідності закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б підтверджували факт вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та правомірність оскаржуваної постанови, то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанцій про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, судова колегія зазначає, що у постанові Верховного Суду ВС/КАС від 8.07.2020р. у справі за №463/1352/16-а вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018р. у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення правил дорожнього руху.

Проте, апеляційний суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до п. 3 ч.3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача та скасування спірної постанови, оскільки у справі немає беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а тому відсутній склад цього правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеса від 12 квітня 2023р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло