Справа № 300/2844/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2023 р. справа № 300/2844/23
м. Івано-Франківськ
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі протиправно на переконання позивача не зарахували до його страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, у зв`язку із чим безпідставно відмовили йому у призначенні пенсії.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 даний позов залишено без руху після відкриття провадження у справі, у зв`язку із несплатою судового збору.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 продовжено розгляд справи після усунення позивачем виявлених після відкриття провадження у справі недоліків.
Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заперечило щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що відповідачами правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації, оскільки Україна розірвала з державою-агресором дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2023 №64/2022 «Про введення воєнного стану на території України». Водночас, вказує, що позивач не позбавлений права самостійно звернутися до пенсійних органів російської федерації для отримання даних, що містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь слугуватиме підставою для перегляду рішення про відмову у призначенні пенсії. Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач 2 також заперечує щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.06.2023. Представник ГУ ПФУ в Запорізькій області вказує, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недостатнім обсягом страхового стажу. При цьому, на думку відповідача. У зв`язку із зупиненням у відносинах з росією дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, документи про підтвердження стажу, видані на території держави-агресора, можуть бути враховані лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, у якій документ було складено. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 набув 60-річного віку 07.12.2022, що підтверджується копією його паспорту НОМЕР_2 (а.с. 6-8).
31.03.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, вважаючи, що набув необхідного для призначення пенсії страхового стажу (а.с. 129-130).
Так, відповідно до протоколу розрахунку стажу, страховий стаж позивача складає 24 роки 2 місяці 18 днів (а.с. 112).
Водночас, до страхового стажу ОСОБА_1 не було зараховано страховий стаж за періоди роботи на території російської федерації з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не зарахував до його стажу оспорювані періоди, стверджує про протиправність рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Статтею 1 вказаного Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із оскаржуваним рішенням відповідач встановив, що документально підтверджений загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 2 місяці 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як встановлено судом, відповідачами не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, у зв`язку із припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Оцінюючи такі мотиви відповідачів, суд виходить з наступного.
Записами у трудовій книжці НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_1 працював:
з 13.08.2005 по 21.10.2005 за професією помічника бурильника на ВАТ «Білоруське УПНП і КРС»;
з 22.10.2005 по 14.03.2006 за професією майстра на ТОВ «Співдружність-Райдужний-2»;
з 16.03.2006 по 23.04.2008 за професією інженера на ТОВ «Агрілліт»;
з 19.05.2008 по 17.11.2008 за професією помічника майстра на ТОВ «Інтегра-Бурвие»;
з 30.07.2010 по 19.06.2011 за професією інженера на ТОВ «Бурова компанія «Топаз»;
з 28.12.2011 по 15.11.2012 за професією інженера-технолога на ТОВ «Бурова компанія «Топаз» (а.с. 57-67).
Окрім того, у матеріалах справи наявна копія трудової книжки НОМЕР_4 згідно із якою позивач працював:
з 08.06.2015 по 19.05.2016 за професією майстра на ТОВ «Бурова компанія Сибір»;
з 22.04.2017 по 23.01.2018 за професією майстра на ТОВ «Бурова компанія Евразія»;
з 18.05.2018 по 21.12.2018 за професією майстра на ТОВ «Інтелект Дриплінг Сервісіз»;
з 25.12.2018 по 13.01.2020 за професією майстра бурової на ТОВ «Нафтагаз Буріння»;
з 16.02.2021 по 06.05.2021 за професією майстра бурової на ТОВ «Нафтагаз Буріння»;
з 13.05.2021 по 03.03.2022 за професією майстра на ТОВ «Вар`єганська нафтова бурова компанія» (а.с. 67-71).
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
На переконання суду безпідставними є посилання відповідача на відсутність правових підстав для зарахування страхового стажу за спірні періоди роботи на території росії, у зв`язку із тим, що з 01.01.2023 було припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з огляду на нижче вказане.
Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобовязання, взяті згідно із Угодою.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномаштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.
При цьому, змістом відзиву підтверджується, що відповідач 2 не заперечує щодо зарахування періодів з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, однак за умови надання ОСОБА_1 даних, що містяться в його індивідуальному особовому рахунку у пенсійних органах рф.
Так, судом встановлено, що надані позивачем при призначенні пенсії довідка про доходи фізичної особи за 2006 рік, довідки від 15.09.2010 №95 і №370, видані ТОВ «Інтрегра-Буріння», довідка від 08.12.2022 №200, видана ТОВ «Вар`єганська нафтова бурова компанія», довідки від 19.01.2023 №01-16/41 і №01-16/42, видані ТОВ «Нафтагаз-Буріння» містять відомості про сплату підприємствами за ОСОБА_1 страхових внесків (а.с. 16-27).
Більше того, у матеріалах справи наявна копія відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи від 02.02.2023 із інформацією про сплату за позивача страхових внесків, яка була надана ГУ ПФУ в Запорізькій області на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 (а.с. 134-135).
Отже, суд констатує, що на момент прийняття спірного рішення відповідачі володіли інформацією про сплачені за ОСОБА_1 страхові внески на території російської федерації, однак протиправно проігнорували її.
Щодо посилань відповідача 2 на необхідність проставлення апостилю на документах про стаж ОСОБА_1 за періоди роботи в росії, суд вказує наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (надалі Конвенція від 22.01.1993), документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Конвенції від 22.01.1993, документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
23.12.2022 набрав чинності Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-ІХ.
Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.
Однак, відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Враховуючи, що довідки про стаж позивача за періоди роботи на території росії до 24.02.2022 приймалися на території України без спеціального посвідчення, вимога ГУ ПФУ в Запорізькій області про необхідність проставлення апостилю є безпідставною.
Встановивши, що до страхового стажу позивача протиправно не зараховано періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати вказані періоди роботи до відповідного стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.
Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до абзацу першого пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.
Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.
Згідно з оскаржуваним рішенням до стажу позивача не зараховано періоди роботи періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.
Так, у межах цих спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії у частині не зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи.
При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 31.03.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 575,45 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 31.03.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачам рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 29 червня 2023 р.