Справа № 500/2786/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/2786/23

28 червня 2023 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В., , перевіривши виконання вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою Чортківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації до Гримайлівської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2023 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Чортківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації до Гримайлівської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтований тим, що відповідачами тривалий час не вжито жодних заходів, спрямованих на розроблення історико-архітектурного опорного плану селища міського типу Гримайлів.

Ухвалою суду від 12.06.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у такий спосіб: 1) подати до суду докази, які підтверджують право та повноваження Чортківської окружної прокуратури на звернення до суду в інтересах держави в особі позивачів, а також обґрунтувати право Міністерства культури та інформаційної політики України та Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації бути позивачами у справі; 2) визначитися який із двох позивачів, вказаних у позовній заяві Прокуратурою, є належним суб`єктом у захисті права, на захист якого звернулася Прокуратура; 3) подати до суду докази звернення Прокуратури до Міністерства культури та інформаційної політики України та Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації, для захисту порушеного, на думку Прокуратури, права, шляхом призначення вказаними суб`єктами перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Представник Чортківської окружної прокуратури подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив наступне. Вказав, що позовна заява Чортківської окружної прокуратури підписана керівником цієї прокуратури Марцуном Миколою Івановичем, який має відповідні повноваження згідно Закону; повноваження Марцуна М.І. підтверджуються наказом про його призначення. Вважає, що спеціально уповноваженими органами державної влади до сфери повноважень яких віднесено захист інтересів держави, в тому числі, і з питань розроблення історико-архітектурного опорного плану є лише відповідні підрозділи обласних державних адміністрацій і Міністерство культури та інформаційної політики України. На думку представника Чортківської окружної прокуратури, повноваження щодо звернення до суду з позовною заявою про зобов`язання вжити заходів, спрямованих на замовлення розроблення історико-архітектурного опорного плану історично населеного місця - смт. Гримайлів є в двох суб`єктів - Міністерства культури та інформаційної політики України і Департаменту культури та туризму Тернопільської ОДА, та, таким чином, прокурор у позовній заяві доводить неналежне здійснення захисту інтересів держави обома органами. Звернув увагу суду на тому, що згідно правової позиції, що викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 справа № 910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган; при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. До того ж, просить врахувати, що зважаючи на обставини щодо обізнаності Міністерства культури та інформаційної політики України та Департаменту культури та туризму Тернопільської ОВА про порушення інтересів держави, а також беручи до уваги характер наданих на запити прокуратури відповідей, є виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Так, частиною 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697-VII.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою статті 5 КАС України встановлено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до ч.3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Загальні підходи до підстав представництва прокурором інтересів держави в адміністративному судочинстві були сформульовані Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17. У цій постанові Суд звернув увагу, що зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Пункт 3 ч. 1ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

У згадуваній вище постанові від 25.04.2018 року в справі № 806/1000/17 Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У постанові від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 23 приведеного Закону виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

На думку представника Чортківської окружної прокуратури, предметом спору у даній справі є бездіяльність органу місцевого самоврядування - Гримайлівської селищної ради та невжиття останнім жодних заходів, спрямованих на розроблення та затвердження історико-архітектурного опорного плану історично населеного місця - смт Гримайлів, внаслідок чого існує загроза самовільної, хаотичної або неконтрольованої забудови історичного центру на території громади, руйнування пам`яток історії та культури, знищення історичної спадщини громади.

Так, визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає, що відповідно до статті 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом, держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

В силу вимог статті 5 Закону України Про основи містобудування однією із основних вимог до містобудівної діяльності є охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів.

За змістом Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 р. № 885, Міністерство культури та інформаційної політики України (МКІП) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МКІП є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства Мультимедійна платформа іномовлення України та Українського національного інформаційного агентства Укрінформ) та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

МКІП відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює нормативно-правове регулювання у сферах культури та мистецтв, інформаційного суверенітету (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства Мультимедійна платформа іномовлення України та Українського національного інформаційного агентства Укрінформ), інформаційної безпеки України, державної мовної політики, охорони культурної спадщини, популяризації України в світі, державного іномовлення, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, музейної справи, відновлення та збереження національної пам`яті.

МКІП для виконання покладених на нього завдань має право, серед іншого, залучати в установленому порядку спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства, фахівців, громадян (за згодою) для вивчення та/або розгляду питань, що належать до компетенції МКІП, виконання окремих робіт.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-ІІІ, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Поряд з цим, за змістом ст. 17 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до підпункту 6 пункту а ч. 1 ст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад серед власних (самоврядних) повноважень передбачені, у тому числі, підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Крім цього, згідно норм пункту 4 Положення про Департамент культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 01.04.2021 за №235/01.02-01, основними завданнями Департаменту є, забезпечення реалізації державної політики у сфері культури, охорони культурної спадщини, туризму та курортів, міжнаціональних відносин, забезпечення прав національних меншин та права громадян на свободу світогляду і віросповідання, а також державної мовної політики на території області.

Аналіз наведених вище норм дає підстав для висновку, що законодавством визначено органи, на які покладено функції державного управління у сфері охорони культурної спадщини.

Як зазначає представник Чортківської окружної прокуратури, Чортківською окружною прокуратурою листом від 02.05.2023 за вихідним №55/2-1976вих-23 проінформовано Департамент культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації про виявлені факти бездіяльності Гримайлівської селищної ради щодо невжиття заходів, спрямованих на розроблення та затвердження історико-архітектурного опорного плану смт. Гримайлів та про вжиті заходи, зокрема чи пред`явлено відповідний позов до суду, чи має намір Департамент звертатись до суду, чи не вбачає підстав для звернення до суду, зазначивши причини.

Відповідно до інформації Департаменту від 11.05.2023 №02.1-46/725, останній не звертався до суду з позовом про зобов`язання Гримайлівської селищної ради розробити історико-архітектурний опорний план.

Також, Чортківською окружною прокуратурою листом від 02.05.2023 за №55/2-1975вих-23 про виявлені порушення повідомлено також Міністерство культури та інформаційної політики України.

Згідно інформації МКІП, викладеної у листі від 08.05.2023 №06/35/4290-23 МКІП зверталося до органів місцевого самоврядування з ініціативними листами, в яких наголошувало на необхідності виконання вимог чинного пам`яткоохоронного законодавства та обов`язковості розроблення історико-архітектурних опорних планів.

При цьому, на думку суду, питання щодо необхідності розроблення пам`яткоохоронного законодавства та обов`язковості розроблення історико-архітектурних опорних планів неодноразово порушувалося Міністерством культури та інформаційної політики України та Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації перед Гримайлівською селищною радою, що підтверджується листами, долученими до позовної заяви.

Разом з тим, суд вважає, що в порушення вимог статті 53 КАС України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Чортківською окружною прокуратурою у позовній заяві визначено себе позивачем за наявності певних суб`єктів владних повноважень, які, як зазначає Чортківська окружна прокуратура, неналежним чином виконують покладені на них функції у спірних правовідносинах. і які, на думку суду, мають самостійну адміністративну процесуальну правосуб`єктність у розумінні ст. 43 КАС України.

З наведених вище мотивів, суд не приймає до уваги твердження представника Чортківської окружної прокуратури стосовно того, що і Міністерство культури та інформаційної політики України, і Департамент культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації є належними суб`єктами захисту прав, на захист яких звернулась прокуратура, а також доводи представника Чортківської окружної прокуратури про те, що МКІП не заперечує проти звернення прокуратурою з позовною заявою до суду.

Суд зазначає, що Міністерство культури та інформаційної політики України та Департамент культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації є самостійними юридичними особами, свою позицію щодо порушення інтересів держави, шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду не висловлювали, про що Прокуратурою не подано жодних доказів.

Таким чином, на думку суду, Чортківською окружною прокуратурою не визначено який із двох позивачів, вказаних у позовній заяві Прокуратурою, є належним суб`єктом у захисті права, на захист якого звернулась прокуратура.

Також, інших доказів, крім доданих до позовної заяви, зокрема, щодо призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації (подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення та відсутність підстав для самостійного звернення Міністерством культури та інформаційної політики України, а також Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації з позовом до суду) прокуратурою не подано.

Отже, на думку суду, звернувшись до суду без передбачених законом підстав, прокурор перебрав на себе функції державного органу, який має право провести відповідну перевірку фактів порушення, яке виявлене прокуратурою та у випадку встановлення такого порушення, звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 807/965/17.

За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку, що Чортківською окружною прокуратурою не усунено недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Таким чином, позовну заяву і додані до неї документи слід повернути позивачеві.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169, статтями 241, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи Чортківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації до Гримайлівська селищна рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дерех Н.В.