Справа № 380/8539/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8539/22 пров. № А/857/6116/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 380/8539/22 за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїПотабенко В.А.
дата складання повного тексту рішення01 березня 2023 року

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 119306,99 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 380/8539/22 позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 119306 (сто дев`ятнадцять тисяч триста шість) гривень 99 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що сума податкового боргу 119306,99 грн. по податковій вимозі від 31.03.2021 №52607-13 форми «Ф» не є узгодженою, оскільки така нарахована виключно за періоди 2016-2018 роки та ГУ ДПС у Львівській області вже винесено податкові повідомлення-рішення по даних сумах, що підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями від 05.03.2020 №, від 05.03.2020, №, від 05.03.2020 №, від 05.03.202 №, від 05.03.2020 №, від 05.03.2020 №, від 05.03.2020 №, від 05.03.2020 №, від 05.03.2020 №, вимогою про сплату боргу від 05.03.2020 №, рішення від 05.03.2020, №, рішення від 05.03.2020 №, рішення від 05.03.2020 №, винесені ГУ ДПС у Львівській області та які перебувають на стадії судового оскарження, що в свою чергу виключає узгодженість вищезазначених грошових зобов`язань та підтверджує неправомірність винесення податкової вимоги від 31.03.2021 №52607-13 форми «Ф». Також, зазначає, що оскаржила податкову вимогу від 31.03.2021 №52607-13 форми «Ф» в адміністративному порядку, та у разі задоволення скарги буде відсутній предмет спору у даній справі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача наявний податковий борг, який складається із сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, військового збору та податкового боргу з фізичних осіб, та який є узгоджений, а відповідачем такий добровільно не сплачений, відтак є підстави для стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 станом на 28.01.2022 має податковий борг у сумі 102850,82 грн., який складається:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування, в розмірі 102850,82 грн.;

- з військового збору в розмірі 3753,91 грн.;

- з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 12702,26 грн.

Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування в сумі 102850,82 грн. виник на підставі самостійно нарахованої суми коштів, які зазначені в уточнюючій податковій декларації № 6921537 від 23.01.2020, термін сплати 23.01.2020, в сумі 53593,95 грн.; самостійно нарахованих відповідачкою суми штрафних санкцій, які зазначені в уточнюючій податковій декларації № 6921537 від 23.01.2020, в сумі 5587,90 грн.; самостійно нарахованої відповідачкою суми коштів, які зазначені в податковій декларації № 9904384 від 07.02.2020, в сумі 9017,10 грн.; нарахованої пені в сумі 34651,85 грн.

Податковий борг по військовому збору, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування в сумі 3753,91 грн. виник на підставі самостійно нарахованої відповідачкою суми коштів, які зазначені в уточнюючій податковій декларації № 6921537 від 23.01.2020, термін сплати 23.01.2020 в сумі 752,39 грн.; самостійно нарахованих відповідачкою суми штрафних санкцій, які зазначені і уточнюючій податковій декларації № 6921537 від 23.01.2020, в сумі 465,66 грн.; самостійно нарахованої відповідачкою суми коштів, які зазначені в податковій декларації № 9904384 від 07.02.2020, в сумі 751,43 грн.; нарахованої пені в сумі 1784,43 грн.

Податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 12702,21 грн. виник на підставі податкового повідомлення-рішення № 3 від 07.02.2019 на суму 462,33 грн., термін сплати 20.06.2019; податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2019 на суму 7198,93 грн.; нарахованої пені в сумі 5041,00 грн. Податкові повідомлення - рішення № 3 від 07.02.2019 та № від 07.02.2019 направлені 13.03.2019 року рекомендованим відправленням за адресою відповідача: АДРЕСА_2 ).

Вказані суми відображені також у зворотному боці облікової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 ..

З матеріалів справи видно, що відповідач суми визначених грошових зобов`язань у встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України) строки не сплатив.

Також встановлено, що позивач скеровував на податкову адресу відповідача вимогу форми "Ф" від 31.03.2021 №52607-13 на суму 119306,99 грн.

Оскільки податковий борг відповідачем не сплачено, позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Стаття 67 Конституції України передбачає обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 9 Податкового кодексу України (далі ПК України) та статтею 65 Бюджетного кодексу України визначено, що податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків і зборів, який справляється на всій території України та закріплюється за бюджетами місцевого самоврядування.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та статтею 65 Бюджетного кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, який входить до складу доходів Державного бюджету України.

Відповідно до п.16.1.4 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Стаття 19-1 Податкового кодексу України визначає функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.56.11 ст.56 ПК України податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (п.54.1 ст.54 ПК України).

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПК України).

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень (п.41.4 ст.41 ПК України).

Згідно пункту 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відтак, з моменту подання відповідачем контролюючому органу уточнюючої податкової декларації № 6921537 від 23.01.2020 та податкової декларації № 9904384 від 07.02.2020, задекларовані у них суми податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені з податку на доходи фізичних осіб та військового збору є узгодженими та такими, що підлягають обов`язковій сплаті.

З урахуванням викладеного, зібраними у справі доказами безумовно підтверджуються обставини щодо наявності у відповідача самостійно визначеного ним та узгодженого і непогашеного грошового зобов`язання та/або пені з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування, в розмірі 102850,82 грн. та з військового збору в розмірі 3753,91 грн, яке підлягає обов`язковій сплаті.

Що ж стосується податкового боргу з єдиного внеску в сумі 12702,21 грн. виник на підставі податкового повідомлення-рішення № 3 від 07.02.2019 на суму 462,33 грн., термін сплати 20.06.2019; податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2019 на суму 7198,93 грн.; нарахованої пені в сумі 5041,00 грн, то судом встановлено, що податкові повідомлення - рішення № 3 від 07.02.2019 та № від 07.02.2019 направлені позивачем 13.03.2019 року рекомендованим відправленням на адресу відповідача: АДРЕСА_2 ).

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу (п.п.56.17.5. ст. 56 ПК України).

При цьому, процедура адміністративного оскарження закінчується:

56.17.1. днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті;

56.17.2. днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги;

56.17.3. днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику;

56.17.3-1. днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику;

56.17.5. днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались.

Окрім того, відповідно до п. 56.18 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Отож, з урахуванням обставин щодо направлення на адресу позивача обумовлених податкових повідомлень - рішень та не надання відповідачем доказів їх оскарження, як в судовому так і в адміністративному порядку, визначені у них суми грошового зобов`язання є узгодженими та такими, що підлягають обов`язковій сплаті відповідачем. Натомість відповідач не надав суду жодних доказів, які вказували про сплату грошового зобов`язання, приведеного у обумовлених податкових повідомленнях - рішеннях.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Судом також встановлено, що позивачем сформовано та направлено рекомендованим відправленням відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №52607-13 від 31.03.2021 року, яка отримана ним 05.04.2021року (а.с.10), до якої ввійшов обумовлений вище податковий борг.

Доказів погашення вказаного податкового боргу відповідач суду не надав.

З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що податкова вимога форми «Ф» №52607-13 від 31.03.2021 року оскаржена відповідачем в адміністративному порядку лише 06.10.2022 року. Доказів скасування або відкликання позивачем вказаної вимоги не надано.

Доказів оскарження вказаної вимоги в судовому порядку також суду не надано.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Що ж стосується доводів скаржника відносно акту перевірки та податкових повідомлень - рішень, винесених у 2020 року, то колегія такі доводи відхиляє, оскільки предметом спору у даній справі є податковий борг який виник на підставі податкових повідомлень - рішень, винесених у 2019 році, декларації та уточнюючої декларації поданої позивачем.

Отож, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 380/8539/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос