Справа № 420/7641/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7641/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманої під час проходження військової служби за 2016, 2017, 2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889", під час проходження військової служби за 2016, 2017, 2018 роки з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.08.2021 р. № 251 був звільнений з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2021 р. № 194 його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % грошового забезпечення, передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889". У зв`язку з цим звернувся до відповідача з клопотанням здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки. Однак листом від 08.02.2023 р. № 611 військова частина НОМЕР_1 відмовила у здійсненні такого перерахунку. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки під час проходження служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, а тому вона має враховуватися при виплаті грошової допомоги для оздоровлення.

Ухвалою від 14.04.2023 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений суддею строк позивач усунув недоліки позовної заяви і ухвалою від 28.04.2023 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

19.05.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова винагорода на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати та виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких щомісячна її виплата можлива коли військовослужбовець перебуває на військовій службі і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Отже, позивач погодився з проведеними розрахунками, що зазначені в наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2021 р. № 194. Також вказує на порушення позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки позивача звільнено з військової служби згідно наказу від 31.08.2021 р. № 194.

Положеннями ст.258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій службі) від 31.08.2021 р. № 194 підполковника ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.08.2021 р. № 251 у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 31.08.2021 р. виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

У 2016, 2017, 2018 роках позивачу виплачувалася грошова допомога на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889".

24.11.2022 р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової винагороди.

Листом від 08.02.2023 р. № 611 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку грошової допомоги для оздоровлення, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога для оздоровлення.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (чинна на час виникнення спірних правовідносин) від 07.11.2007 р. № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889" (чинна на час виникнення спірних правовідносин) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Так, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 р. № 2082 ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася додаткова грошова винагорода: за листопад 2016 року - 668,39 грн., за грудень 2016 року - 4145,99 грн., за січень 2017 року - 4149,90 грн., за лютий 2017 року - 4149,90 грн., за березень 2017 року - 4247,55 грн., за квітень 2017 року - 4247,55 грн., за травень 2017 року - 4247,55 грн., за червень 2017 року - 4247,55 грн., за липень 2017 року - 4247,55 грн., за серпень 2017 року - 4247,55 грн., за вересень 2017 року - 4247,55 грн., за жовтень 2017 року - 4247,55 грн., за листопад 2017 року - 4247,55 грн., за грудень 2017 року - 4247,55 грн., за січень 2018 року - 4247,55 грн., за лютий 2018 року - 4442,85 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 р. № 2089 під час проходження військової служби позивачу нараховано і виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 6909,99 грн., за 2017 рік у сумі 7079,25 грн., за 2018 рік у сумі 13166,90 грн.

Судом встановлено, що матеріальна допомога для оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках позивачу була виплачена без урахування в її складі щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином відповідач не включав додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу для оздоровлення.

У відзиві відповідач посилається на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги зазначене з огляду на наступне.

Застосовуючи Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Крім того, у даній справі суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 р. у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відтак, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода в 2016, 2017, 2018 роках позивачу під час проходження служби виплачувалася щомісяця, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 р. № 2082, тому така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення.

Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 р. у справі № 295/5200/18, від 14.04.2020 р. у справі № 820/3719/18.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку та виплати позивачу за його зверненням грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням додаткової грошової винагороди є протиправною, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно доводів відповідача про порушення строків звернення до суду та клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Згідно ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Втім, положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, зокрема, ч.2 цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 р.) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.01.2023 р. у справі № 460/17052/21.

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з нездійсненням відповідачем перерахунку та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 161, за 2016, 2017, 2018 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.08.2021 р. № 194 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з 31.08.2021 р., а з даним позовом позивач звернувся до суду 10.04.2023 р.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Глави ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 р. № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023 р.

Оскільки станом на час звернення позивача до суду карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України діяв, тому наведені відповідачем у відзиві та у клопотанні позивача про поновлення строків звернення до суду доводи про порушення строку звернення до суду є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших витрат до суду не надано, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889", за 2016, 2017, 2018 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889", за 2016, 2017, 2018 роки з врахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко