Справа № 140/11868/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/11868/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Смокович В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надіслати до Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу помилково сплачених виконавчого збору і витрат ВП в сумі 16183,30 гривень та виконавчий збір і витрати ВП в сумі 1656,46 гривень згідно квитанцій від 03.05.2022 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем здійснювалося виконання виконавчого листа № 161/10719/20, виданого Луцьким міськрайонний судом Волинської області від 13.11.2020 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 135133,00 грн. в рамках виконавчого провадження № 69423455. У зв`язку з досягненням домовленостей між боржником та стягувачем про погашення боргу, позивачем, як представником боржника 03.05.2022 було сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження в сумі 16183,30 грн. та 1654,46 грн.

Луцьким відділом державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 69423455 у зв`язку з повною сплатою боргу.

В подальшому домовленість між стягувачем та боржником було порушено, а борг не сплачено, відповідно постанова про закінчення виконавчого провадження була скасована та 28.11.2022 винесено нову постанову про відкриття виконавчого провадження № 70431251 про виконання виконавчого листа № 161/10719/20, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 13.11.2020 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 135133,00 грн.

Відтак, позивач уважає, що ним, як представником боржника у виконачому провадженні було помилково сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження двома платежами в сумі 16183,30 грн. та 1656,46 грн.

Зазначає, що на його повторне звернення до відповідача про необхідність надіслати до Державної казначейської служби України подання про повернення йому витрат виконавчого провадження, виконавча служба повідомила про відсутність таких підстав. Відповідь позивачем отримана 18.05.2023 року.

ОСОБА_1 з наведених підстав просив позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 23 червня 2023 року №32793 представник відповідача вказує на те, що позов є необґрунтованим, таким що не підлягає до задоволення та поданий з порушенням десятиденного строку звернення до суду, який встановлений пунктом першим частини другої статті 287 КАС України.

Зазначає, що грошові кошти, які надійшли на депозитний рахунок у рамках цього виконавчого провадження в сумі 16183,30 грн. були розподілені в рахунок погашення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження.

З наведених підстав представник відповідача просив залишити позов без розгляду та закрити провадження у справі (арк. спр. 24 - 25).

Після усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 31 травня 2023 року (арк. спр. 11) ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, судовий розгляд визначено проводити за правилами глави 11 розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ КАС України в судовому засіданні (арк. спр. 15).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 підтримав позивача та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Самчук О. П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що з метою зняття арешту з майна боржника стягувач ОСОБА_2 звернувся до виконавчої служби із заявою про завершення виконавчого провадження, однак ОСОБА_3 фактично борг не сплатив.

Додатково повідомив, що сплата виконавчого збору та витрат виконавчого провадження ОСОБА_1 була здійснена усвідомлено, в той час, як постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору не були скасовані.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Тому розгляд справи проведено у відсутності ОСОБА_3 .

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, заслухавши їх усні пояснення, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 1629 від 13.11.2020 відповідно до якого підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 133850 грн., 3% річних за період з 19.02.2020 по 01.07.2020 в сумі 1463 грн., а всього 135133 (сто тридцять п`ять тисяч сто тридцять три) грн. (арк. спр. 34 - 35).

На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та вказаного виконавчого листа, постановою старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63638291 та цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 13513,3 грн. (арк. спр. 36, 38 - 39).

У рамках виконавчого провадження № 63638291 старшим державним виконавцем також винесено постанову від 15.12.2020 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 13513,30 грн. (арк. спр. 41 - 42).

Постановою старшого державного виконавця від 17.11.2020 визначено для боржника суму мінімальних витрат виконавчого провадження 120,00 грн. (арк. спр. 44 - 45).

У своїй заяві стягувач ОСОБА_2 від 03.05.2022 просив завершити виконавче провадження, зняти арешт з майна боржника та повідомив, що борг останнім на його користь сплачено повністю (арк. спр. 46).

У зв`язку з надходженням до органу Виконавчої служби вказаної заяви стягувача, постановою старшого державного виконавця від 03.05.2022 виконавче провадження № 63638291 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39. Вказаною постановою встановлено, що виконавчий збір та витрати сплачені 03.05.2022 (арк. спр. 48 - 49).

З наданих на вимогу суду матеріалів виконавчого провадження № 63638291 вбачається, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені ОСОБА_1 , який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 в розмірі 16183,30 грн., що підтверджується копією квитанції № 3561-1797-3657-8685 від 05.03.2022 (арк. спр. 50 51, 52).

Аналогічну квитанцію на вказану суму позивач долучив до позовної заяви (арк. спр. 6).

ОСОБА_1 також додав до позовної заяви квитанцію № 3555-1797-2233-1308 від 05.03.2022 про сплату та витрат виконавчого провадження за ОСОБА_3 на суму 1656,46 грн. за іншим виконавчим провадженням № 64362891 (арк. спр. 6).

Сплачену суму коштів в розмірі 16183,30 грн. відповідно до квитанції № 3561-1797-3657-8685 від 05.03.2022 розпорядженнями державного виконавця № 63638291 було розподілено наступним чином: 13513,30 грн. виконавчий збір; 69,00 грн., 101,00 грн. та 2500 грн. втрати виконавчого провадження (за користування АСВП, копіювання документів, витрати за експертну оцінку майна боржника) (арк. спр. 54 - 55).

Стягувач ОСОБА_2 27.06.2022 року звернувся із заявою до органу Виконавчої служби про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав неповернення йому ОСОБА_3 суми боргу (арк. спр. 56).

Після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 08.07.2022 відновлено виконавче провадження № 63638291 (арк. спр. 58 - 59).

За заявою стягувача виконавчий лист повернутий останньому за його заявою відповідно до постанови державного виконавця від 08.07.2022 (арк. спр. 61).

ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий лист до виконання та постановою головного державного виконавця від 28.11.2022 відкрито нове виконавче провадження за № 70431251 (арк. спр. 5).

ОСОБА_1 , який сплачував виконавчий збір та витрати виконавчого провадження від імені боржника ОСОБА_3 , уважаючи що дані платежі ним здійснено помилково, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як встановлено частиною першою, другою статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 4 статті 27 Закону №1404-VIII).

З матеріалів справи убачається, що при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем із боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню та після відкриття виконавчого провадження, винесено постанову від 15.12.2020 про стягнення виконавчого збору у вказаному розмірі.

Відповідно до частини шостої статті 27 Закону №1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Після закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу, останній повторно пред`явив виконавчий лист до виконання. При відкритті нового виконавчого провадження № 70431251 головний державний виконавець не порушував питання про стягнення виконавчого збору, оскільки такий був сплачений при примусовому виконанні виконавчого листа у попередньому виконавчому провадженні № 63638291.

Тобто державним виконавцем було дотримано вимоги частини шостої статті 27 Закону №1404-VIII.

Як передбачено частиною сьомою 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Оскільки виконавче провадження № 63638291 було закінчене з підстав інших, ніж у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, підстави повернення сплаченого позивачем виконавчого збору відсутні.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною першою статті 45 Закону №1404-VIII передбачено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що беручи до уваги черговість розподілу стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 15.12.2020 державний виконавець здійснив їх розподіл у спосіб, передбачений частиною першою статті 45 Закону №1404-VIII.

Додатково, суд, не надаючи правової оцінки законності винесення постанови старшого державного виконавця від 15.12.2020 про стягнення виконавчого збору, констатує, що дана постанова чинна та не оскаржена учасниками даного судового розгляду та виконавчого провадження, виконавчий збір позивачем сплачений на виконання цієї постанови, відтак помилковість його сплати, як про це зазначає позивач, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо сплати позивачем виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 1656,46 грн. суд зазначає наступне.

Позивач уважає, що така оплата здійснена помилково по виконавчому провадженню № 63638291, однак у квитанції № 3555-1797-2233-1308 від 03.05.2022 вказано, що сплата коштів здійснена по іншому виконавчому провадженню - №64362891, яке не є предметом розгляду даної справи, відтак доводи позивача щодо помилкової сплати вказаної суми при виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 1629 від 13.11.2020 в рамках виконавчого провадження № 63638291 не заслуговує на увагу.

Щодо порушення строку звернення до суду, як про це вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, з вимогою залишення позову без розгляду та закриття провадження по справі, суд зазначає, що надані суду матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання позивачем відповіді органу Виконавчої служби, яка надана позивачу листом № 24996 від 15.05.2023. ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що дану відповідь він отримав 18.05.2023, що судом не ставиться під сумнів, оскільки відповідач не довів протилежного. В той же час, з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 26.05.2023, тобто в межах строку, передбаченого пунктом першим частини другої статті 287 КАС України.

Всякі сумніви, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, які не підтверджені документально, можуть мати наслідком порушення права особи на звернення до суду в контексті статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997.

При відкритті провадження у справі, суд у своїй ухвалі від 19.06.2023 дійшов висновку, що позовну заяву подано у строк, встановлений статтею 287 КАС України.

Крім того, за змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві представником відповідача клопотання про залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі не підлягало судом вирішенню по суті.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, які спростовують твердження позивача, та навів обґрунтовані мотиви своїх дій, які вчинені відповідно до норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 77, 139, 243-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України № №1404-VIII від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська область, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 27а, ідентифікаційний код юридичної особи 35041407), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В.І. Смокович