Справа № 638/5090/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 червня 2023 р. № 638/5090/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду з 20.05.2003 по липень 2003 року в порядку ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Харківській області, Голови комісії з реорганізації Головного ДФС у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії - передано на розгляд за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 зазначену справу передано на розгляд судді Волошину Д.А.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до суду із адміністративним позовом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача з приводу не нарахування та не виплати грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2003 по справі № 2-1687 з 20.05.2003 по липень 2023 року з посиланням на ст.ст.116 і 117 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 248-1 Цивільного процесуального Кодексу України від 18.07.1963 громадянин має право звернутися до суду (військовослужбовець - до військового суду) зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного органу, юридичної або службової особи під час здійснення ними управлінських функцій порушено його права чи свободи. До суб`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, рішення, дії або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду (суб`єкти оскарження), належать: органи державної виконавчої влади та їх службові особи; органи місцевого самоврядування та їх службові особи; керівники установ, організацій, підприємств і їх об`єднань незалежно від форм власності; керівні органи і керівники об`єднань громадян, а також службові особи, які виконують організаційно-розпорядчі, адміністративно-господарські обов`язки або виконують такі обов`язки за спеціальними повноваженнями. Згідно зі ст. 248-5 Цивільного процесуального Кодексу України від 18.07.1963 скаргу може бути подано в суд: у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод; у місячний строк з дня одержання громадянином письмової відповіді про відмову в задоволенні скарги органом, службовою особою вищого рівня по відношенню до того органу, службової особи, що постановили рішення чи здійснили дії або допустили бездіяльність, або з дня закінчення місячного строку після подання скарги, якщо громадянином не було одержано на неї письмової відповіді. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом, якщо буде встановлено, що його пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 122 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частинами 1 та 2 ст. 122 КАС України (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч.5 ст.121 КАС України у відносинах із проходження публічної служби строк звернення до суду складає один місяць.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 28.12.2019 по справі №1.380.2019.001406, від 13.03.2019 у справі №813/1001/17 та від 24.01.2019 у справі №802/28/16-а до позовів про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не застосовуються положення ст. 233 КЗпП України.

Згадана правова позиція обумовлена тим, що платежі у порядку ст.ст.116 і 117 КЗпП України не є тотожними платежам з оплати праці, позаяк мають іншу правову природу та різні юридичні підстави походження.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду з питання строку звернення до суду у спорах за вимогами про виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, викладеної у постанові від 22.01.2020 по справі №620/1982/19, такі вимоги у сфері публічної служби мають заявлятись у строк відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, адже у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Так, згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Ті ж самі висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 лютого 2021 року по справі № 240/532/20, в якій також вказано: "Ураховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права ОСОБА_1 на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.".

Також, суд звертає увагу позивача на практику Верховного Суду викладену у постанові від 08 травня 2019 року по справі №805/4226/17-а, де вказано, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відмічає, що усі вимоги заявника витікають із проходження ним публічної служби, отже вказаний спір не є трудовим спором в розумінні ЦПК України, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства як спір з приводу проходження публічної служби.

Відтак, до таких вимог підлягає застосуванню строк давності звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, тобто один місяць, як спеціальний строк звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Заявник за власним твердженням був звільнений з публічної служби - 08.04.1999.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2003 по справі №2-1687, що набрало законної сили 16.07.2018, позовні вимоги - задоволено частково; визнано незаконним наказ №146-0 від 08.04.1999 про звільнення заявника; зокрема, стягнуто з Державної податкової адміністрації в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 26844,50 грн., визначено, що рішення в частині поновлення на роботі і стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 536,89 грн. підлягає негайному виконанню.

В подальшому, трудові відносини заявника з ГУ ДПС у Харківській області припинились 10.02.2005, що підтверджується наказом №53 від 01.02.2005.

Заявник стверджує, що на день звільнення (10.02.2005) він не отримав зазначені в рішенні суду від 20.05.2003 по справі №2-1687 виплати, а саме: грошове забезпечення за один місяць в сумі 536,89 грн. та грошове забезпечення з 20.05.2003 по 17.06.2003.

Заявник також зазначив, що вперше він отримав грошове забезпечення не з 20.05.2003, а в липні 2003 року.

До суду з вказаним позовом заявник звернувся 29.05.2023, тобто через 20 років після звільнення зі служби - 10.02.2005, та через 22 роки після поновлення на посаді за рішенням суду, тобто поза межами строку в один місяць від дати здійснення розрахунку з ним.

Доводи, зазначені в поданій позовній заяві, висновків суду не спростовують, оскільки всі обґрунтування з приводу відсутності пропуску строків звернення позивача до суду з вказаним позовом, стосуються лише ототожнення понять "трудовий спір" та "спір з проходження публічної служби", що є різними поняття, оскільки вказані справи підлягають розгляду за правила різного судочинства - цивільного та адміністративного.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що даний позов подано із пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст.123 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Заяви про поновлення строку звернення та докази поважності причин його пропуску, матеріали позову не містять.

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України.

Згідно ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Позивачем в якості відповідачів визначено Голову комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Харківській області та Державну податкову службу України в особі Головного управління ДПС в Харківській області. Проте, позивач не зазначив до якого саме відповідача заявлені його вимоги.

Щодо сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481,00 гривень.

Позивач звернувся до суду із вимогою майнового характеру (стягнути з відповідача середній заробіток при затримці виконання рішення суду).

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд зазначає, що за вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі позивачем судовий збір не сплачено.

В позовній заяві позивач вказав, що судовий збір за подачу до суду даного позову не підлягає сплаті, оскільки згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» установлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Даний спір виник, зокрема, у зв`язку із невиплатою відповідачем на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Проте в матеріалах справи докази сплати судового збору відсутні, при цьому розмір середнього заробітку позивачем також не зазначено, що виключає можливість суду визначити конкретний розмір судового збору.

Суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Вказане повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 по справі № 910/4518/16, а також зі змістом постанов Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15 та від 21.01.2020 у справі №826/15879/18.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Проте, позивачем не надано додатків до позову для відповідачів, всупереч ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, усуваючи недоліки позовної заяви позивачу необхідно надати до суду позовну заяву (з примірниками для сторін), в якій уточнити позовні вимоги та зазначити їх щодо кожного відповідача та зазначити розмір середнього заробітку, що підлягає сплаті; оригінал документу про сплату судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу від визначеної суми, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA4020661; код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - "*;101; (код платника); судовий збір за позовом (ім`я/назва платника), Харківський окружний адміністративний суд"; додатки до позову для відповідачів; заяву про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску;

- позовної заяви (з примірниками для сторін), в якій уточнити позовні вимоги та зазначити їх щодо кожного відповідача та зазначити розмір середнього заробітку, що підлягає сплаті;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу від визначеної суми;

- додатків до позову для відповідачів.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.А. Волошин