Справа № 640/1197/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 640/1197/20

адміністративне провадження № К/990/20206/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №640/1197/20 за позовом ОСОБА_1 до Сьомої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення та поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Сьомої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії від 19 грудня 2019 року про неуспішне проходження ним атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2154ц про звільнення його з посади заступника начальника Першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року;

- поновити його на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України, а у разі створення Офісу Генерального прокурора - на аналогічній посаді в Офісі Генерального прокурора та в органах прокуратури;

- стягнути з Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з моменту звільнення з 24 грудня 2019 року до дня поновлення на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року позов задоволено:

- визнано протиправним і скасовано рішення Сьомої кадрової комісії від 19 грудня 2019 року №1013 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ,

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2154ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року;

- поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді заступника начальника Першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України або на рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора з 24 грудня 2019 року;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 5 835 425, 06 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №640/1197/20 було повернуто скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року та відкрито касаційне провадження у справі №640/1197/20 за позовом ОСОБА_1 до Сьомої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року закрито касаційне провадження №К/990/12260/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 640/1197/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, з огляду на необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, а саме: що суди попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин не врахували висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 09.11.2021 у справі № 640/476/20, від 27.10.2021 у справі № 340/3563/20, від 07.10.2021 у справі № 640/449/20, від 11.04.2018 у справі № 814/886/17.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 (подану до Суду 10 травня 2023 року) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №640/1197/20 було повернуто особі, яка її подала.

05 червня 2023 року до Суду вчергове надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №640/1197/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, а саме: підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ Закону №119-ІХ, пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», статей 1, 6 Конституції України, не врахувавши висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах від 09.11.2021 у справі №640/476/20, від 27.10.2021 у справі №340/3563/20, від 07.10.2021 у справі №640/449/20, від 15.02.2022 у справі № 640/1520/20, від 01.06.2022 у справі №640/158/20, що призвело до прийняття незаконного рішення у справі.

Також скаржник указує на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції (щодо перебирання на себе Комісією виключної компетенції НАЗК) правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.05.2021 у справі №120/3458/20-а, від 23.12.2021 у справі №120/112/20-а, від 02.11.2021 у справі № 120/3794/20-а, від 01.12.2021 у справі №640/26041/19.

Далі у тексті скарги скаржник наводить інші висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 квітня 2020 року у справі №819/330/19, від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/154/20, від 02 листопада 2021 року у справі №640/1598/20, від 04 листопада 2021 року у справі №640/537/20, від 02 грудня 2021 року у справі № 640/25187/19, від 16 грудня 2021 року у справі №640/26168/19, від 22 грудня 2021 року у справі №640/1208/20, від 02 лютого 2022 року №140/1032/214, від 12 травня 2022 року у справі №540/1053/21, від 21 грудня 2021 року у справі №640/458/20, від 11 листопада 2021 року у справі №640/17212/20, без зазначення норм права, щодо яких такий висновок сформовано.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретної норми права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №640/1197/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська