Справа № 156/280/23
Суддя: Бахаєв І. М.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/280/23
Провадження № 2-а/156/5/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області (як місцевий адміністративний суд) у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

з секретарем судового засідання Кирилюк Л.М.,

представника позивача Назарук Ю.В.,

представника відповідача Крикавського Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Назарук Юлія Володимирівна, до Головного управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача.

Адвокат Назарук Ю.В., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Іваничівського районного суду Волинської області (як місцевого адміністративного суду) з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Представниця позивача зазначає, що інспектором СРПП Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Брись І.В. складена постанова від 24.01.2023 серії БАД № 240213, котрою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. за скоєння правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Згідно з вказаною постановою поліцейського позивач 24.01.2023 о 12 год. 38 хв. у смт. Іваничі Волинської області по вул. Валовій керував транспортним засобом марки ВАЗ 21043, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не ввімкнув світловий покажчик повороту, під час зупинки не увімкнув світловий покажчик повороту, крім того, в транспортному засобі позивача був відсутній вогнегасник. На думку інспектора, тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами).

Як вважає представниця позивача, вказана постанова поліцейського не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, при розгляді справи на місці інспектором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушень ОСОБА_1 зазначених приписів Правил дорожнього руху.

Представниця позивача просить суд скасувати постанову інспектора СРПП Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Брись І.В. від 24.01.2023 серії БАД № 240213 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення.

2.Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області- було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, надав до суду з супровідним листом носій інформації (оптичний диск) із відеозаписами події фіксування співробітниками поліції фактичних обставин правопорушень, вчинених ОСОБА_1 24.01.2023, та складання інспектором відповідної постанови.

3.Заяви (клопотання) учасників справи.

При поданні позову в інтересах ОСОБА_1 адвокат Назарук Ю.В. заявляла клопотання щодо поновлення позивачу встановленого законом строку звернення до суду з відповідним адміністративним позовом, посилаючись на потребу додаткового часу для отримання правової допомоги. Ухвалою судді від 05.04.2023 таке клопотання сторони позивача задоволено.

Під час судового розгляду адміністративної справи позивач ОСОБА_1 в судові засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим, просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представниця позивача адвокат Назарук Ю.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , навела доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві.

4. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 03.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Назарук Ю.В., залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 160 КАС України, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Представниця позивача 13.03.2023 надала до суду квитанцію щодо сплати судового збору. Ухвалою судді від 05.04.2023 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрито провадження в справі, прийнято рішення щодо здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду .

5. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами в справі.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст. 77 КАС України).

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Цимбалівка Старосинявського району Хмельницької області, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

Постановою про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 24.01.2023 серії БАД № 240213 (а.с.26) позивача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.(за сукупністю правопорушень). Згадана постанова складена інспектором СРПП Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Брисьом І.В..

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, поліцейським було встановлено, що позивач 24.01.2023 о 12 год. 38 хв. у смт. Іваничі Волинської області по вул. Валовій керував транспортним засобом марки ВАЗ 21043, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не ввімкнув світловий покажчик повороту, крім того, в транспортному засобі позивача був відсутній вогнегасник. На думку інспектора, тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами); такі діяння водія поліцейський кваліфікував за ч.2 ст. 122, ст 125 КУпАП.

В судовому засіданні судом здійснено огляд наданих відеозаписів події фіксування співробітниками поліції фактичних обставин правопорушень, вчинених ОСОБА_1 24.01.2023, та складання інспектором відповідної постанови. Зі змісту вказаних відеозаписів убачається, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем марки ВАЗ 21043 з причепом, був зупинений екіпажем патрульної поліції, поліцейський здійснював бесіду з водієм, потім склав постанову в справі про адміністративне правопорушення. Представник позивача під час перегляду відеозаписів в судовому засіданні не заперечувала, що на відео зображений саме ОСОБА_1 та належний йому транспортний засіб.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позицій до суду учасниками справи надано не було.

6. Оцінка суду.

Вирішуючи заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги по суті, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Вказані положення кореспондуються зі ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом рішення та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.1 ст. 286 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Одним із найважливіших принципів, що істотно впливає на правове становище громадянина в демократичному суспільстві є дотримання презумпції невинуватості - правового принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Принцип презумпції невинуватості в адміністративному процесі має чимало характерних ознак, одними з найбільш істотними з яких є, зокрема, віднесення права визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення до компетенції тільки уповноважених законом суб`єктів, а також фіксація офіційного визнання вини особи у відповідному процесуальному документі - постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка набула чинності. Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного або дисциплінарного проступку, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності, чи рішенням у справі.

За правилами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою ст. 122 КУпАП, ст. 125 КУпАП.

Норми ч.2 ст. 122 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Санкція ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає застосування до винної особи адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в грошовому вираженні 510,00 грн.).

Норми ст. 125 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за порушення інших правил дорожнього руху (крім передбачених ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 139 і 140 КУпАП), санкція статті передбачає застосування до винної особи адміністративного стягнення у виді попередження.

Згідно з п. 3.2. Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами): «…У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів). На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку…». Підпункт б) у пункті 3.2. Правил взагалі відсутній. За таких обставин зі змісту оскаржуваної постанови інспектора поліції серії БАД № 240213 від 24.01.2023 неможливо з`ясувати, в чому саме полягали порушення правил руху транспортних засобів зі спеціальними сигналами, начебто допущені водієм ОСОБА_1 ..

На відеозаписі, наданому до суду територіальним органом поліції, відображено, як керований ОСОБА_1 автомобіль здійснює зупинку, при цьому світловий покажчик повороту на транспортному засобі водієм не було увімкнено. Представник позивача в судовому засіданні визнала, що на відео зображений саме ОСОБА_1 та належний йому транспортний засіб.

Згідно з п. 31.4.7. є) Правил дорожнього руху: «…Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам… відсутній …вогнегасник…».

В розглядуваній справі відповідачем не доведено, що подія правопорушення, котре ставиться в вину позивачу (інше порушення правил дорожнього руху, передбачене ст. 125 КУпАП), дійсно мала місце, територіальним органом поліції не було спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що в належному йому автомобілі був наявний вогнегасник, огляд поліцейським салону автомобіля позивача на відеозаписах не відображений,

Суд вбачає, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом у цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини ,викладені в ній, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, вчинення правопорушення, за яке особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, має бути підтверджено доказами. Натомість в оскаржуваній постанові відсутні пояснення порушника щодо обставин справи, відсутня оцінка працівником поліції заперечень ОСОБА_1 з приводу дотримання ним вимог Правил дорожнього руху. Наведене свідчить про одностороннє, неповне з`ясування обставин справи співробітником поліції при складанні оспорюваної постанови.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Невипадково на можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 (п. 4). Отже, з огляду на дію вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відтак, суд вбачає у діяннях ОСОБА_1 порушення вимог п.9.2. Правил дорожнього руху, такі діяння можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водночас порушення водієм п. 3.2. Правил дорожнього руху, на яке міститься посилання в тексті оскаржуваної постанови, відповідачем не доведено. Також названі вище обставини у справі не дають змоги суду однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як ті, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. За змістом ст. 279 КУпАП, яка регламентує загальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, посадова особа, що розглядає справу, повинна роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, їхні права і обов`язки. Відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд (як адміністративний суд) має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки інспектором поліції здійснено накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_1 за вчинення кількох правопорушень за правилами ст. 36 КУпАП в одній постанові від 24.01.2023 серії БАД № 240213, відокремити певні склади адміністративних правопорушень з єдиного процесуального документа не є можливим, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, що є, на думку суду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Позивач заявив про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору (за подання позовної заяви з вимогою немайнового характеру) в розмірі 536,80 грн.. Про наявність інших судових витрат ОСОБА_1 не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача судом задоволено, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 536,80 грн..

Керуючись ст. 8, 19, 62, 64, 68 Конституції України, ст. 2, 5, 6, 7, 19, 132, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Назарук Юлія Володимирівна, до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 24.01.2023 серії БАД № 240213, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 510 грн. 00 коп. за скоєння правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі (Головного управління Національної поліції у Волинській області) на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст цього рішення суду виготовлено 09.05.2023.

Суддя - І.М.Бахаєв