Справа № 480/5474/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2023 року Справа № 480/5474/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5474/23
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії по досягненню пенсійного віку № НОМЕР_1 від 18.01.2023 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, що відноситься до Списку № 2, період роботи з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, що відноситься до Списку № 2, період навчання з 01.09.1987 року по 21.06.1990 року в Шосткинському професійно - технічному училищі № 13 за професією апаратник виробництва кінофотоматеріалів, що відноситься до пільгового Списку № 2.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 11.01.2023 року.
Позивачка зазначила, що згідно довідки № 641 від 26.12.2006 року в період з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року вона працювала на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, що відноситься до Списку № 2. Зазначені відомості підтверджуються і записами в трудовій книжці серія НОМЕР_2 , а саме записи № 2-3.
Крім цього, згідно довідки № 642 від 26.12.2006 року в період з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року, позивачка працювала на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, що відноситься до Списку № 2. Зазначені відомості підтверджуються і записами в трудовій книжці серія НОМЕР_2 , а саме записи №3-7.
Враховуючи зазначене, позивачка вважає, що не призначення їй пенсії по досягненню 50 річного віку позбавило її права на отримання соціального забезпечення у вигляді пенсії.
Ухвалою суду від 07.06.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету через систему "Електронний суд", документ доставлено до електронного кабінету 07.06.2023 (а.с. 27, 28).
У встановлений судом строк відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області) відзив не надав.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області) у відзиві на позовну заяву зазначив наступне.
Щодо застосування при призначенні пільгової пенсії пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213 та рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначає наступне (щодо віку).
Позивачка, в обґрунтування права на пільгову пенсію за Списком №2 з 11.01.2023, посилається на статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788 (далі - Закон №1788), яка є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.
Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788, який був прийнятий до прийняття Конституції України, передбачав право на пенсійне забезпечення, яке за своєю природою та принципами відрізнялось від гарантованого Основним Законом загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Основи), які складаються з цих Основ та прийнятих відповідно до них законів, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На реалізацію положень Конституції України та Основ, 09.07.2003 прийнято Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі - Закон №1058), котрий є пріоритетним, та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Також, зазначено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таким чином, Закон №1058 є основним над іншими Законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, у якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом.
В подальшому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148 (далі - Закон №2148) внесено зміни до Законів №1788 та №1058, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах також передано в сферу застосування лише Закону №1058.
Одночасно, Законом №2148 внесено зміни і до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, відповідно до яких положення Закону України Про пенсійне забезпечення з цього часу застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Фактично Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788. Таким чином, висновки Позивачки щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону №1788 в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору видаються необґрунтованими.
Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017.

Тобто, досягти віку, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення, для призначення пільгової пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України особі необхідно було до 11.10.2017.

Отже, відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІУ на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку 55 років право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку - 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відмовляючи у призначенні позивачці пенсії, Головне управління керувалося Законом №1058, в редакції Закону №2148, який є чинним і регулює спірні правовідносини, тому Головне управління не діяло всупереч закону.

Щодо підтвердження стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідач зазначив, що за приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788- XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (надалі - Порядок), встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

При зверненні із заявою про призначення пенсії з метою підтвердження пільгового стажу позивачка надала довідки № 641, № 642 від 23.12.2006, видані ВАТ Акцонерною компанією Свема, проте зазначені довідки не відповідають вимогам Порядку №637, крім того не було надано документи, що підтверджують повноваження особи, що підписувала документи.

Підсумовуючи наведене, пільговий стаж позивача, підтверджений належними документами, на момент звернення із заявою про призначення пенсії складає 0 р. 0 міс.

Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 29-32).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 11.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах з врахуванням стажу роботи на посадах, що передбачено списком № 2 по досягненню 50 річного віку (а.с. 12).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 88 від 18.01.2023 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю пільгового стажу 10 років. Зазначено, що страховий стаж складає 35 років 00 місяців 19 днів, з них пільговий стаж не зарахований, в зв`язку з невідповідністю форми наданих довідок на підтвердження пільгового стажу (а.с. 13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи".

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 при перегляді зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

З матеріалів справи вбачається, що на день звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії за віком 11.01.2023, вік позивача становив 51 рік.

Отже позивачка станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла встановленого п.1 ч.2 ст. 114 Закону №1058-VI віку.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідачем оскаржуваним рішенням від 18.01.2023 зараховано до загального страхового стажу - 35 років 00 місяців 19 днів, а до пільгового стажу за Списком №2 - 0 (а.с.14). Підставою відмови у зарахуванні пільгового стажу зазначено не відповідність довідок №641 від 26.12.2022 та №642 від 26.12.2022 додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Документи про право підпису керуючого санацією ВАТ «АК «Свема» не надані (а.с.14).

Так, суд зазначає, що згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі- Закон №1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" ст.13 і ст.100 Закону №1788-XII регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 383, атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Пунктом 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок (далі - Порядок № 442) визначено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Порядку № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Судом встановлено, що згідно змісту трудової книжки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 02.07.1990 по 02.11.1990 працювала на посаді апаратника-поливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК «Свема».

Зазначені відомості підтверджуються і довідкою ВАТ «АК «Свема» № 641 від 26.12.2006 року, згідно змісту якої в період з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року позивач працювала на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК «Свема», що відноситься до Списку № 2 (а.с.15).

Також, судом зі змісту трудової книжки № НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року, працювала на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК «Свема», що відноситься до Списку № 2.

Наведені записи за вказані періоди у трудовій книжці виконано належними посадовими особами, засвідчено підписами та скріплено печатками.

Зазначені відомості підтверджуються і довідкою ВАТ «АК «Свема» № 642 від 26.12.2006 року (а.с.19).

Також, у наведених довідках №641 від 26.12.2022 та №642 від 26.12.2022 зазначено, що позивач була зайнята на роботах у виробництві повний робочий день.

Дослідивши зазначені документи, суд дійшов висновку, що вказаними доказами підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за професією, що передбачена списком № 2 за вказані спірні періоди.

Щодо періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 21.06.1990 суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що в період з 01.09.1987 по 21.06.1990 позивач навчалася в ПТУ-13 (а.с.18).

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається з трудової книжки позивачки (а.с. 18), ОСОБА_1 закінчила навчання 21.06.1990 та 02.07.1990 була прийнята на роботу до ВАТ «Акціонерна компанія «Свема» на посаду апаратника поливальником фотоемульсій по 4 розряду відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівлок.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка після навчання працювала на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, то наведений період навчання з 21.06.1990 та 02.07.1990 підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Щодо доводів відповідача про не відповідність довідок №641 від 26.12.2022 та №642 від 26.12.2022 додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Документи про право підпису керуючого санацією ВАТ «АК «Свема» не надані, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд досліджуючи оскаржуване рішення не виявив жодних зауважень до змісту або форми трудової книжки позивача, а тому приходить висновку, що ГУ ПФУ в Тернопільській області мав можливість обрахувати пільговий стаж роботи позивача на підставі трудової книжки.

Проте, відповідачем не було обраховано пільговий стаж ОСОБА_1 відповідно до трудової книжки, а тому суд приходить висновку, що висновки відповідача про не відповідність довідок №641 від 26.12.2022 та №642 від 26.12.2022 додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період роботи з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період навчання з 01.09.1987 року по 21.06.1990 року в Шосткинському професійно - технічному училищі № 13 за професією апаратник виробництва кінофотоматеріалів необхідно задовольнити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" ч. 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ з 21.07.2022, суд зазначає наступне.

Статтями 80-85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Наведені механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі за текстом - Порядок №22-1).

Згідно з п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія призначення пенсії використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог відповідно до ст. 9 КАС України та обрати належний спосіб захисту порушеного права шляхом: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 88 від 18.01.2023 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період роботи з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період навчання з 01.09.1987 року по 21.06.1990 року в Шосткинському професійно - технічному училищі № 13 за професією апаратник виробництва кінофотоматеріалів та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 11.01.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку, суд виходить з наступного.

Обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій.

З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб`єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.

Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку дій відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваного рішення, визнання протиправним та скасування даного рішення є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУПФУ в Тернопільській області, відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області) судовий збір у розмірі 536,80 грн., сплачений при подачі позову до суду (а.с. 22).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 88 від 18.01.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за Списком № 2: періоди роботи з 02.07.1990 року по 02.11.1990 року на посаді апаратника - наливальника фотоемульсій відділення поливу світочутливих емульсій виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період роботи з 02.11.1990 року по 01.01.1997 року та з 01.01.1997 року по 18.06.2002 року на посаді апаратника - відливальник кінофотооснови і техплівок відділення виготовлення технічних плівок цеху по виробництву плівок на основі політелентерафтарату, апаратник виготовлення плівочних матеріалів методом поливу відділення по виготовленню композицій на основі акрилових сполук (гарячим методом із пластинних мас) виробництво композиційних матеріалів (хімічне виробництво) в ВАТ АК Свема, період навчання з 01.09.1987 року по 21.06.1990 року в Шосткинському професійно - технічному училищі № 13 за професією апаратник виробництва кінофотоматеріалів, що відноситься до пільгового Списку № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 11.01.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судовий збір в сумі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук