Справа № 160/5891/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2023 року Справа № 160/5891/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з червня 2022 року по грудень 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з червня 2022 року по грудень 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 р. за весь час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 03.03.2023 р.;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 13.06.2022 р. по 25.06.2022 р. він перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання травматичного перелому 12.06.2022 р., що підтверджується Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №6305. Позивач стверджує, що з моменту отримання поранення, тобто з червня 2022 року, відповідач не проводив позивачу виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 р. Також позивач зазначив, що при звільненні зі служби йому не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Одночасно із цим, ОСОБА_1 зауважив, що неодноразово звертався із рапортом про отримання компенсації за речове майно, оскільки не забезпечується ним під час проходження служби. Також позивач зазначив, що йому не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік. З огляду на викладене, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду та просить задовольнити його позов у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
24.05.2023 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ВЧ НОМЕР_1 відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування власної позиції відповідач зазначив, що пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 р. встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 відповідного бажання не виявив, рапорт на ім`я командира військової частини ним поданий не був, внаслідок чого пункт про компенсацію в наказі про звільнення відсутній, а довідка про вартість ВЧ НОМЕР_1 не готувалась, у зв`язку з чим в даному випадку спір між сторонами, на думку відповідача, відсутній. Стосовно вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідач зазначив, що у період з 13.06.2022 р. до 30.06.2022 р., з 14.10.2022 р. до 31.10.2022 р., з 01.11.2022 р. до 20.11.2022 р. солдат ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях або воєнних (бойових) діях з вогневого ураження противника у складі роти не приймав, а, отже, права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. не набув. За наказами командира ВЧ НОМЕР_1 за №1552 від 05.07.2022 р., №2986 від 05.11.2022 р., №3653 від 05.12.2022 р. солдату ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до вимог постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що за наказами командира військової частини № НОМЕР_4 від 05.07.2022 р., №1897 від 05.08.2022 р., №2583 від 05.10.2022 р., №2986 від 05.11.2022 р., №3653 від 05.12.2022 р. за період з 01.06.2022 р. до 12.06.2022 р., липень 2022 року, вересень 2022 року, та за період з 01.10.2022 р. до 13.10.2022 р. і з 21.11.2022 р. до 30.11.2022 р. позивачу виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до вимог постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. При цьому, за наказами командира військової частини № НОМЕР_5 від 05.09.2022 р. та №60 від 05.01.2023 р. позивачу не виплачено додаткову винагороду за серпень 2022 року та за грудень 2022 року, відповідно. Також відповідач зазначив, що компенсацію за невикористані у 2022 та 2023 роках відпустки позивачу відповідно до наказу командира військової частини за №116 від 25.04.2022 р. виплачено в повному обсязі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у період з 12.05.2022 р. по 25.04.2023 р. проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №117 від 12.05.2022 р. військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 09.05.2022 року №61-РС на посаду оператора взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону, який прибув для подальшого проходження служби із Покровсько-Тернівського районного територіального центра комплектування та соціальної підтримки м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, з 12.05.2022 р. зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, наказано вважати таким, що 12.05.2022 р. приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
За змістом Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №6305 від 24.06.2022 р. позивач у період з 13.06.2022 р. по 25.06.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання травматичного перелому 12.06.2022 р.
Згідно із Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за №27/2724 від 28.11.2022 р. ОСОБА_1 12.06.2022 р. під час виконання бойового завдання в складі підрозділу отримав бойове травмування, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини внаслідок ворожих дій противника.
Відповідно до Довідки гарнізонної військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_7 №1778 від 03.03.2023 р., призваним Покровсько-Тернівським РТЦК та СП м.Кривий Ріг Дніпропетровської області у ЗСУ з 03.2022 року солдатом ОСОБА_1 12.06.2022 р. отримано травматичний перелом нижньої стінки орбіти праворуч, контузії правового ока слабкого ступеню у вигляді посттравматичної диплопії у нижньо-крайовому відведені праворуч, консолідованого перелому верхньої щелепи справа зі зміщенням уламків (11.06.2022 р.) без порушення функцій. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (додаток 5).
За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №1552 від 05.07.2022 р. та додатків №1 і №2 цього наказу позивачу наказано нарахувати та виплатити:
- додаткову винагороду в розмірі 30 000, 00 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01 червня по 30 червня 2022 року;
-додаткову винагороду за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 червня по 30 червня 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 01.06.2022 р. по 12.06.2022 р.
За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №1897 від 05.08.2022 р. та додатку №2 цього наказу позивачу наказано нарахувати та виплатити:
-додаткову винагороду за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 липня по 31 липня 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 01.07.2022 р. по 31.07.2022 р.
За змістом наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» за №1499 від 31.08.2022 р., ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та наказано позбавити премії за серпень місяць 2022 року в повному обсязі та позбавити додаткової винагороди за серпень місяць 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. повністю.
З урахуванням додатку №5 до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №2190 від 05.09.2022 р. позивачу наказано не виплачувати додаткову винагороду за серпень 2022 року у відповідності до п. 10 вимоги рішення Міністерства оборони України від 25.03.2022 р. за №248/1298 та з урахуванням наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №2028 від 16.08.2022 р.у зв`язку з самовільним залишенням військової частини (вид правопорушення).
За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №2583 від 05.10.2022 р. та додатку №2 цього наказу позивачу наказано нарахувати та виплатити:
-додаткову винагороду за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 вересня по 30 вересня 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 01.09.2022 р. по 30.09.2022 р.
За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №2986 від 05.11.2022 р. та додатків №1 і №2 цього наказу позивачу наказано нарахувати та виплатити:
- додаткову винагороду в розмірі 30 000, 00 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 14.10.2022 р. по 31.10.2022 р.;
-додаткову винагороду за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 01.10.2022 р. по 13.10.2022 р.
За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №3653 від 05.12.2022 р. та додатків №1 і №2 цього наказу позивачу наказано нарахувати та виплатити:
- додаткову винагороду в розмірі 30 000, 00 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01 листопада по 30 листопада 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 01.11.2022 р. по 20.11.2022 р.;
-додаткову винагороду за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 листопада по 30 листопада 2022 року, а саме: щодо позивача за період з 21.11.2022 р. по 30.11.2022 р.
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.12.2022 р. по справі №635/1469/22 затверджено угоду про визнання винуватості від 29 листопада 2022 року по кримінальному провадженню №0000832 від 08 жовтня 2022 року, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та обвинуваченим ОСОБА_1 , визнано останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням в доход держави 20 (двадцяти) відсотків суми його грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, за змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» за №60 від 05.01.2023 р. та додатку №5 позивачу наказано не виплачувати додаткову винагороду за грудень 2022 року у відповідності до п. 10 вимоги рішення Міністерства оборони України від 25.03.2022 р. за №248/1298 та з урахуванням наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №635/1469/22 від 20.12.2022 р. у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 ККУ (вид правопорушення).

За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №116 від 25.04.2023 р. військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 1 запасної роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.04.2023 року №122-РС з військової служби в запас за статтею 26 частиною 4 пунктом 2, підпунктом "г" (через сімейні обставини: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25.04.2023 р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із цим наказом позивачу наказано виплатити:

- надбавку за проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу' за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% посадового окладу з 1 по 25 квітня 2023 року;

- грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2022 рік за 20 календарних діб в сумі 13840 грн. 33 коп.;

- грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2023 рік за 8 календарних діб в сумі 5536 грн. 13 коп.;

- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік в сумі 20760 грн. 50 коп.;

- одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 р. №460 за 11 календарних місяців.

Також у вищезазначеному наказі командира ВЧ НОМЕР_1 зазначено, що позивачу не надавались відпустка за сімейними обставинами за 2023 рік та додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

При цьому, за змістом цього наказу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення; військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №2б() за 2023 рік позивач не отримав.

Вважаючи своє право на отримання додаткової винагороди, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки протиправно порушеним, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 р., №259/2022 від 18.04.2022 р., №341/2022 від 17.05.2022 р., №573/2022 від 12.08.2022 р., №757/2022 від 07.11.2022 р., №58/2023 від 06.02.2023 р., строк дії воєнного часу продовжувався.

Указом Президента України «Про Загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 р. оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

На виконання Указів Президента України за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та за №69/2022 «Про Загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 р. прийнято постанову за №168, згідно з пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, з 24.02.2022 р. у військовослужбовців Збройних Сил України які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р.(далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 2 Закону України №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р. (далі Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Також кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. (ст.ст.14,16 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, командиру надано право на проведення службового розслідування для уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, а не обов`язок щодо його проведення.

Згідно з статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, якою передбачена виплата додаткової винагороди військовослужбовцям.

Відповідно до п. 2-1 Постанови КМУ установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди.

Стосовно позовних вимог щодо безпідставного не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з червня 2022 року по грудень 2022 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в межах спірних правовідносин позивач проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, у період з 12.05.2022 р. по 25.04.2023 р.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що у період з 13.06.2022 р. до 30.06.2022 р., з 14.10.2022 р. до 31.10.2022 р., з 01.11.2022 р. до 20.11.2022 р. солдат ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях або воєнних (бойових) діях з вогневого ураження противника у складі роти не приймав.

У відповідності до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 за №1552 від 05.07.2022 р., за №2986 від 05.11.2022 р., за №3653 від 05.12.2022 р. (з урахуванням змісту додатку №1 до цих наказів) солдату ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за №168 від 28.02.2022 р.

Наказами командира ВЧ НОМЕР_1 за №1552 від 05.07.2022 р., за №1897 від 05.08.2022 р., за №2583 від 05.10.2022 р., за №2986 від 05.11.2022 р., за №3653 від 05.12.2022 р. (з урахуванням змісту додатку №2 до цих наказів) позивачу за період з 01.06.2022 р. до 12.06.2022 р., за липень та за вересень 2022 року, за період з 01.10.2022 р. до 13.10.2022 р. та за період з 21.11.2022 р. до 30.11.2022 р. виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за №168 від 28.02.2022 р.

Одночасно із цим, з урахуванням наказів командира ВЧ НОМЕР_8 за №2190 від 05.09.2022 р. та за №60 від 05.01.2023 р. ОСОБА_1 не виплачено додаткову винагороду за серпень та за грудень 2022 року з огляду на дисциплінарне правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на накази командира ВЧ НОМЕР_1 за №2028 від 16.08.2022 р. та за №635/1469/22 від 20.12.2022 р.

Слід зауважити, що позивачем відповідні накази командира ВЧ НОМЕР_1 не оскаржено з огляду на відсутність доказів протилежного, а відтак ці накази є чинними.

Таким чином, відповідачем прийнято вищезазначені накази (зокрема, в частині здійснення позивачу відповідних виплат), ці накази є чинними, позивачем не оскаржуються, та не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

У вищевказаних наказах командира ВЧ НОМЕР_1 визначено періоди за які нараховувалась відповідна сума додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн пропорційно дням участі у бойових діях (зокрема: за період з 01.06.2022 р. по 12.06.2022 р., за період з 01.07.2022 р. по 31.07.2022 р., (виплата серпень 2022 року не здійснювалась, зважаючи на накази командира ВЧ НОМЕР_8 за №2028 від 16.08.2022 р. та за №2190 від 05.09.2022 р.), за період з 01.09.2022 р. по 30.09.2022 р., за період з 01.10.2022 р. по 13.10.2022 р. за період з 21.11.2022 р. по 30.11.2022 р. (виплата за грудень 2022 року не здійснювалась, зважаючи на накази командира ВЧ НОМЕР_8 за №635/1469/22 від 20.12.2022 р. та за №60 від 05.01.2023 р.), проте щодо решти періодів (зокрема, з 12.06.2022 р. по 30.06.2022 р., з 14.10.2022 р. по 31.10.2022 р., з 01.11.2022 р. по 20.11.2022 р.) в матеріалах справи відсутня інформація про безпосередню участь позивача в бойових діях.

Зважаючи на вищенаведене суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн., що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з червня 2022 року по грудень 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 р. (далі - Закон України №2011-ХІІ), речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори, визначені Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 р. за №768/28898 (далі - Інструкція №232).

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно врегульований правовими нормами Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 р. (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема у разі звільнення з військової служби.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (п. 7 Порядку №178).

Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178, словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.08.2019 р. по справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 р. по справі №820/5767/17.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 р. у справі №803/756/17.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що він неодноразово звертався з рапортом про отримання компенсації за речове майно, й зазначив, що він має право на отримання довідки про вартість речового майна.

При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази подачі позивачем відповідного рапорту до ВЧ НОМЕР_1 .

Одночасно із цим, суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву ВЧ НОМЕР_1 зазначено, що позивачем не подано на ім`я командира військової частини відповідний рапорт, у зв`язку з чим пункт про відповідну компенсацію в наказі про звільнення ОСОБА_1 відсутній, й довідка про вартість ВЧ НОМЕР_1 не готувалась.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, під час розгляду справи судом не встановлено, що позивач зверталася до відповідача з відповідними рапортом або заявою, в яких ОСОБА_1 просив здійснити йому виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Вищенаведене свідчить, що позивач не вчинив залежні від нього дії щодо реалізації його права на вказану виплату у спосіб, передбачений пункту 4 Порядку №178 з огляду на відсутність доказів протилежного.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, слід зазначити наступне.

За змістом витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №116 від 25.04.2023 р. щодо звільнення позивача, останньому не надавались додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» й компенсацію за таку відпустку згідно з цим наказом ОСОБА_1 не нараховано й не виплачено.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 р. (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996 р. (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно із ст.16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 р. (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (п. 18 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 р. та «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 р. (далі - Закони №3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно із статтею 1 Закону №3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону №1932-XII визначено термін "особливий період", як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 р., пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 р., статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 05.11.1996 р.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 від 16.05.2019 р., залишеному в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 р. у справі «Тимошенко проти України»(заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Таким чином, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляє особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Як слідує з матеріалів справи, позивач протягом 2022-2023 років проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки за період проходження ним служби (зокрема, за 2022 рік), а, отже, набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби, однак такий розрахунок відповідачем не зроблено.

Доказів які б спростовували вказані обставини суду відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, суд вважає, що на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби та виключення його зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік.

За наведених обставин суд вбачає підстави для визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а належним захистом порушеного права буде саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності допущеної ним бездіяльності у вигляді не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду із позовними вимогами, пов`язаними з нарахуванням та виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою електронної квитанції № від 04.05.2023 р. на суму 1073,60 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суд відмовив, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 159, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса