Справа № 600/351/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/351/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького районного центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просить (з урахуванням позовної заяви в новій редакції):

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Чернівецького районного центру комплектування та соціальної підтримки в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та направлення для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 у вересні 2022 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вересні 2022 року Чернівецьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки його було призвано на військовуслужбу за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022. Військову службу проходить у Військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, звертав увагу суду на те, що згідно до абз.14 частини 1 статті 23 Закону про мобілізацію, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Зазначив, що оскільки він був раніше неодноразово засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, відтак відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підлягає виключенню з військового обліку та відповідно не підлягає мобілізації, а тому спірний наказ є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

2. Відповідач, подав до суду відзив на адміністративний позов в новій редакції (уточнений), в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що позивачем при зверненні до суду обрано не вірний спосіб захисту, оскільки оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, виданий відповідачем в результаті владних управлінських функцій та не розрахований на багаторазове застосування, а тому вичерпав свою дію. Відтак, звертав увагу суду на те, що відсутність порушеного права чи не відповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права вимогам законодавства, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Окрім іншого зазначив, що позивач в добровільному порядку звернувся до посадових осіб відповідача з метою та бажанням виконати свій обов`язок, шляхом призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. При цьому, про наявність судимості не повідомляв та будь - яких документів, які б свідчили про його засудження не надавав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду залишено адміністративний позов без руху.

3. Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, про визнання поважними причин пропуску звернення до суду та поновлено такий строк, а також відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача, про залишення адміністративного позову без розгляду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженень м. Макіївка, засуджено: 12.06.1996 Совєтським районним судом м.Макіївки Донецької області за ч.4 ст.81, ст.86-1, ст.42 КК України (у редакції 1960 р.) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст.14 КК України - лікування від алкоголізму.

2. Постановою Торезького міського суду Донецької області від 14.08.2001, на підставі ст.7 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 р. не відбутий строк скорочено. Звільнено 13.11.2001 за постановою Торезького міського суду Донецької області від 06.11.2001, невідбутий строк 1 день. На підставі п.10 розділу 2 «Прикінцевих і Перехідних положень КК України у редакції 2001 року» строк знижено до 6 років.

3. 25.10.2002 Совєтським районним судом м.Макіївки Донецької області за ч.1 ст.309, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнено 11.03.2006 за відбуттям строку покарання.

4. 03.08.2007 засуджено Совєтським районним судом м.Макіївки Донецької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнено 11.11.2009 за ухвалою Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 29.10.2009, на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 1 місяць 13 днів.

5.14.09.2010 Харцизьким міським судом Донецької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

6. 07.03.2012 Гірницьким районним судом м.Макіївки Донецької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнено 05.03.2014 за постановою Кіровського міського суду Донецької області від 25.02.2014, на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, не відбутий строк 2 місяці 17 днів.

7. 09.08.2016 Красноармійським міськрайсудом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.02.2016 по 09.09.2016. Звільнено 16.05.2018 за ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.05.2018, на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 2 місяці 9 днів.

8. З матеріалів справи судом встановлено, що 31.08.2022 року позивач звернувся до 6 відділу Чернівецького РТЦК та СП (м.Заставна) з бажанням виконати свій обов`язок по захисту територіальної цілісності України, шляхом призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

9. Також згідно матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходив строкову службу у в/ч НОМЕР_2 протягом 1988-1990 років та перебував на військовому обліку Совєтського РВК м. Макіївки (Донецька область).

10. Наказом начальника РТЦК та СП № 207 від 11.09.2022 року позивача призвано на військову службу у військову частину НОМЕР_1 та вручено відповідне мобілізаційне розпорядження.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

2. За приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ), у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно із частинами 1, 3 статті 17 Закону № 1932-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

3.Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 22 Закону України №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підвимогам діючого законодавства.

4. Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 2022 року (далі Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно змісту частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До видів військової служби, згідно із частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (частина 12 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами частин 1-5 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.

За змістом частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

5. Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі Положення № 1153), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За підпунктом 1 пункту 252 Положення № 1153, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Відповідно до положень пункту 253 Положення № 1153, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

6. Пунктами 1-4 Указу Президента України № 69/2022 визначено, що у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької,Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

7. Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти таких висновків, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.

8. Звертаючись до суду позивач стверджує, що відповідач не мав права видавати спірний наказ про зарахування його до військової частини під час мобілізації, оскільки відповідно до норм пункту 6) частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній підлягає виключенню з військового обліку, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.

Водночас, суд наголошує на тому, що приймаючи оскаржуваний наказ в частині стосовно позивача, про зарахування до списків особового складу військової частини, відповідач виходив з того, що направляючи особу до військової частини (добровільно) здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу, а тому, на переконання суду, аргументи позивач про те, що відповідач не мав права не зарахувати позивача до особового складу військової частини, є не обґрунтованим.

9. Також, судом встановлено, що позивач не заброньований в установленому порядку на період мобілізації, а також відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу, відповідачу було відомо про те, що позивач не підлягав військовому обліку чи призову на військову службу, а також те, що останній належить до категорії осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-ХІІ, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а тому спірний наказ видано відповідачем у межах повноважень, наданих частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-ХІІ, пунктом 253 Положення № 1153.

10. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне наголосити на тому, що оскаржуваний позивачем наказ в частині призову на військову службу - є актом індивідуальної дії одноразового застосування, при цьому, такий акт вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до ВЧ НОМЕР_1 , та наразі проходження військової служби. А тому, на даний час між сторонами виник інший (новий) склад правовідносини щодо проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням № 1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби, шляхом скасування наказу про призов та про призначення до військової частини. Цей наказ вже реалізований, а тому, його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан.

Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, при цьому Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).

Виходячи із зазначеної в даних судових рішеннях Верховного Суду правових висновків та екстраполюючи їх на правовідносини, які досліджуються у справі, що розглядається, суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про зарахування до військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

За змістом зазначених юридичних принципів процесуальної економії та стадійності захисту права застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, а оскаржуваний наказ і так вичерпав свою дію та втратив юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі і, як зазначалося вище, скасування даного наказу не тягне за собою припинення відносин військової служби позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний наказ, як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення ймовірно порушеного права.

Враховуючи викладені вище висновки, суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваного наказу відповідача відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

11. Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України встановлено, що кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. Однак, позивач не обґрунтував із посиланням на належні, допустимі, достовірні та достатні докази у чому конкретно полягає порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів з боку відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, а також те що позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецького районного центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Чернівецький районний центр комплектування та соціальної підтримки (площа Театральна, 6, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя О.В. Боднарюк