Справа № 128/189/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/189/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Саєнко О.Б.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

20 червня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

Позивача, представника Відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30.12.2022 інспектором взводу №1 роти №2 УПП в Вінницькій області ДПП сержантом поліції Регеша Олександром Вікторовичем (далі - поліцейський) винесено постанову серії БАА №141487 від 30.12.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вказував, що відповідно до вказаної постанови, він 30.12.2022 здійснив рух на ТЗ, не пред`явив у спосіб який дає можливість прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія право керувати ТЗ відповідні категорії, чим порушив п.п.2.1 "А" ПДР України, чим скоїв правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Вважав, що дана постанова серії БАА №141487 від 30.12.2022 винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню, оскільки він не порушував Правила дорожнього руху (далі ПДР).

Також, позивач зазначав, що 30.12.2022 приблизно о 08:16 год. на блокпосту на в`їзді у м. Вінниця, вул. Київська, він був зупинений працівниками поліції. Підійшовши, працівник поліції запитав куди він прямує і де він працює. Позивач відповів, що їде на роботу, на питання де працює відповіді не надав, оскільки вважає дане питання не доречним. Далі поліцейський запитав чи є у нього документи, але не уточнив, які саме. Він відповів що має, та запитав, згідно чого повинен показувати документи, на що йому вказали на Правовий режим військового стану та те, що він проїжджає блок пост. Натомість позивач запитав, яка причина зупинки згідно з ст.35, на що отримав відповідь, що дана стаття тут не діє. Вказав, що йому вказали на ст.8 п.7, на що він зауважив, чи є він уповноваженою особою коменданта, відповіді він не отримав. Далі працівник поліції почав вимагати документи, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс та паспорт громадянина України, на що він вказав, що може пред`явити лише паспорт. Поліцейський вказав, що потрібно посвідчення водія та запитав, чи буде він його пред`являти. У відповідь на це, позивач сказав, що пред`явить посвідчення, якщо будуть на це законні підстави, на що йому знову вказали на ст.8 п.7. Далі прийшов другий поліцейський та вимагав усі документи, які вимагав і перший, вказуючи на ст.8 п.7. Позивач запитав, чи є поліцейський уповноваженою особою, на що отримав відповідь так, не вказавши ніяких документів на це, (далі на підвищених тонах) поліцейський вимагав документи, які посвідчують особу позивача. Надалі позивач дістав телефон, щоб відкрити «Є-документ», при цьому, також вимагав, щоб поліцейський показав своє посвідчення, на що він відповів, що не покаже посвідчення, до поки позивач не покаже своє посвідчення водія, реєстраційний документ на ТЗ та страховий поліс, також поліцейський вказав, що обмежує позивачу подальший рух згідно з ст.37 «Про Національну Поліцію».

Зауважив, що він вимагав пояснень, на що отримав відповідь, якщо ви не знаєте, то читайте. Далі працівник викликав військових, щоб вони роз`яснили йому ситуацію. Поліцейський, який зупинив позивача, в грубій формі вказав йому, що якщо він буде вести відеозйомку на блокпосту, то автомобіль та особи будуть затримані, на що позивач відповів, що знімає працівників поліції, а не блокпост. Далі підійшов колега поліцейського та почав кричати, що вони знімають об`єкт критичної інфраструктури, потім підійшов чоловік у військовій формі та сказав, що позивач вже порушив закон, і що не можна знімати людей у військовій формі, блокпости та об`єкти критичної інфраструктури. При цьому, військовослужбовець стукав у вікно та погрожував пасажирам, щоб не знімали, надалі, позивачу виписали повістку і він пред`явив паспорт військовому.

Вказував, що вимагали один в одного документи і поліцейський розпочав процедуру винесення постанови, не надавши позивачу можливості скористатися правовою допомогою, також обмежили позивачу рух на ТЗ, хоча він в застосунку «Дія» пред`являв посвідчення, не зважаючи на те, що законних підстав для перевірки в поліцейських не було.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що відповідно до ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утриманні військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;3)якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. Зауважує, що в той же час, законодавством України не встановлено визначення поняття «об`єкт із спеціальним режимом» та «місце здійснення спеціального поліцейського контролю», тобто можливість встановити, що блокпост, на якому його було зупинено є об`єктом із спеціальним статусом чи місцем здійснення поліцейського контролю відсутня.

Посилається на постанову КМУ від 29 грудня 2021 р. №1456, якою зазначений Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, який визначає механізм перевірки документів в осіб, базуючись на зазначеному поліцейським п.7 ч.1 ст.8 «Про правовий режим воєнного стану». В даному порядку вказано: П.5: Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта; П.7:Уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: 1) якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; 7) порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Крім цього, позивач стверджує, що інспектор виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були вирішені клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, також особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не були роз`яснені права. Крім того в порушення ст.268 КУпАП справа була розглянута за відсутності особи яка притягалася до адміністративної відповідальності.

В ході розгляду справи по суті, заслухавши позивача та представника відповідача суд протокольною ухвалою перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №141487 від 30.12.2022, що 30.12.2022 керуючи транспортним засобом «Honda Civic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного позивачу, водій ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на ТЗ для перевірки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.12).

Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення серії БАА № 141487 від 30.12.2022 є правомірною, винесеною уповноваженою на те посадовою особою в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року №3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями).

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язано учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно з положеннями п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

За приписами п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.

Водночас, як встановлено з відеозапису реєстратора закріпленого на форменому одязі патрульного, а також відеозаписів долучених позивачем до позовної заяви, 30.12.2022 на блокпосту на в`їзді у м. Вінниця по вул. Київська, працівником поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням громадянина ОСОБА_1 де інспектор попросив пред`явити документи, а саме: паспорт громадянина України, посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. В процесі розмови, позивач запитав у працівника поліції згідно чого він повинен пред`являти документи, на що інспектор поліції Регеша О.В. роз`яснив положення Порядку №1456 щодо перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, зокрема на блокпості на якому і було зупинено позивача. Однак ОСОБА_1 відмовився пред`являти вищевказані документи, оскільки вважав, що у працівників поліції були відсутні законні підстави зупинки транспортного засобу та вимагати у нього пред`являти документи. Також, позивач вимагав у працівників поліції пред`явити документи, які підтверджують що вони дійсно є уповноваженими особами для перевірки документів.

З наданого відеозапису слідує, що інспектор поліції попросив позивача ОСОБА_1 припинити здійснювати відеозйомку блокпоста, який є військовим об`єктом, на що останній відповів що знімає лише працівників поліції, при цьому на повторне зауваження припинити відеозйомку, почав грубити та просити уповноважену особу ТЦК та СП передати працівнику поліції, щоб той «закрився», а також ввів в оману уповноважену особу ТЦК та СП та працівників поліції, сказавши, що записує тільки звук, продовжуючи при цьому відеозйомку, в тому числі і військовослужбовців.

В подальшому працівник поліції втретє попросив позивача ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, однак останній знову відмовився, аргументуючи це тим, що у працівників поліції відсутні законні підстави вимагати документи. Після чого інспектор повідомив позивачу, що буде винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП та роз`яснено права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, після чого було винесено оскаржувану постанову, при цьому на досліджених в судовому засіданні відеозаписах відсутній факт пред`явлення позивачем вищевказаних документів, про що було і зазначено позивачем у своїй позовній заяві.

Згідно з положеннями ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КУпАП регламентовано, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ч.1 ст.126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Колегія суддів зауважує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, провадження №К/9901/17925/18.

Отже, доводи позивача, щодо необґрунтованості винесення постанови, а саме відсутності підстав для його зупинки у відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та в подальшому вимоги працівника поліції в пред`явленні для перевірки документів, відповідно до ст.32 вищевказаного закону, повністю спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів скаржника про те, що у інспектора були відсутні підстави для зупинки його транспортного засобу і як наслідок вимагати пред`явлення документів для перевірки, то такі є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України та діє і на даний час.

Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (далі Порядок №1455) визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України Про правовий режим воєнного стану, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Під терміном блокпост мається на увазі посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно п.10 Порядку №1455, заходи з контролю в`їзду/виїзду включають перевірку на блокпостах: документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо).

Відповідно до п. 3 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456 (далі Порядок №1456), правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України Про основи національного спротиву, Про правовий режим воєнного стану, Про оборону України, Про національну безпеку України, Про Національну поліцію, Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Згідно з п.5 Порядку №1456 право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п.10 Порядку №1456, працівникам поліції дозволено зупиняти транспортні засоби для перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, на контрольному пункті або блокпостах, саме де і був зупинений позивач ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначені положення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності зупинки позивача, адже його зупинено у період дії режиму воєнного стану на місці здійснення спеціального поліцейського контролю (блокпості).

Згідно з положеннями ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так, судом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, а саме не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії та реєстраційному документі на транспортний засіб, а поліцейським при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача були з`ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії БАА №141487 від 30.12.2022 є правомірною, винесеною уповноваженою на те посадовою особою в межах та у спосіб визначених Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

У відповідності із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 червня 2023 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.