Справа № 240/11458/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/11458/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у не проведенні нарахування та невиплати, як дружині загиблого учасника бойових дій, померлого ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 - 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та щорічної основної відпустки за період з 2014 - 2022 рік.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на отримання відповідної компенсації відпустки, як правонаступник чоловіка, оскільки перебувала з ним у шлюбі на момент виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а тому за захистом своїх прав звернулась до суду.

Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

27 червня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що з дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_1 . В/ч НОМЕР_1 проведено остаточний розрахунок та виплачено всі належні їй суми грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_2 . Ураховуючи, що військовослужбовець у разі смерті (загибелі) не звільняється з військової служби, а виключається зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, підстав виплачувати позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, компенсації за невикористані дні щорічної основної або додаткової відпустки немає.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30 липня 2011 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 листопада 2022 року.

Наказом командира військової частини В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 листопада 2022 року № 280 бригадний генерал ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира Військової частини В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 серпня 2021 року №209 «полковника ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 09 серпня 2021 року №349 на посаду начальника штабу - заступника командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, вважати таким, що з 16 серпня 2021 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в м. Житомир. Щорічна основна відпустка за 2014 рік використана тривалістю 35 діб. Щорічна основна відпустка за 2015 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2016 рік використана в повному обсязі. Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана тривалістю 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана тривалістю 21 доба. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана тривалістю 24 доби. Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана тривалістю 13 діб. Щорічна основна відпустка за 2021 рік не надавалась. Щорічні додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2021 рік не надавались.»

Листом Командування Десантно-штурмовим військ Збройних Сил Україні від 15 березня 2023 року ОСОБА_1 надано інформацію про кількість невикористаних термінів відпусток ОСОБА_2 та повідомлено, що «кількість діб невикористаних бригадним генералом ОСОБА_2 відпусток становила: за період служби у Військовій частині НОМЕР_1 , з 19 серпня 2021 року по 04 листопада 2022 року: надавалась частина щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 4 доби з 30 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року, загалом щорічна основна відпустка за 2020 рік використана тривалістю 17 діб, залишок 23 доби, щорічна основна відпустка за 2021 рік в кількості 45 діб не надавалась; щорічна основна відпустка за 2022 рік в кількості 38 діб (за період з 01 січня по 31 жовтня 2022 року) не надавалась. Щодо інформації за попередні місця служби, то відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2021 року №209: щорічна основна відпустка за 2014 рік використана тривалістю 35 діб; щорічна основна відпустка за 2015 рік не надавалась; щорічна основна відпустка за 2016 рік використана в повному обсязі; щорічна основна відпустка за 2017 рік використана тривалістю 30 діб; щорічна основна відпустка за 2018 рік використана тривалістю 21 доба; щорічна основна відпустка за 2019 рік використана тривалістю 24 доби; щорічна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій за період служби у військовій частині НОМЕР_1 , з 19 серпня 2021 року по 04 листопада 2022 року, не надавалась»

Позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату їй, як дружині загиблого учасника бойових дій ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, як учасника бойових дій, грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Листом від 25 січня 2023 року відповідач відмовив у виплаті грошової компенсації, мотивуючи тим, що військовослужбовець у разі смерті (загибелі) не звільняється з військової служби, а виключається зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, а тому, на думку відповідача, немає підстав виплачувати членам сім`ї загиблого військовослужбовця компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Не погоджуючись з такою відмовою у виплаті компенсації, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №504/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №504/96-ВР) визначено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 162 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктами 8, 14 статті 101 Закону України №2011-ХІІ у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 3 пункту 14 статті 101 Закону України 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям - жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктами 17, 18, 19 цієї правової норми в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям - жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543-ХІІ) та у Законі України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ (далі - Закон України №1932-ХІІ).

Згідно з статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 101 Закону України №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-XII, пунктом 8 статті 101 Закону України №2011-ХІІ, статтею 162 Закону України № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Наказ №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Разом з тим, Законом України №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки. Однак, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Суд установив, що станом на момент виключення ОСОБА_2 із списків особового складу військової частини відповідач не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України № 3551-XII, за 2014-2022 роки.

Щодо наявності права саме у позивача, як дружини померлого, на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України № 3551-XII, за 2014-2022 роки суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 61 статті 18 Закону України № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 згаданого Закону.

Розділом ХХХ Порядку № 260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям (частина 6 статті 83 Кодексу законів про працю України).

Оскільки позивач, в розумінні Закону України № 2011-XII та Порядку № 260, є членом сім`ї, а саме дружиною померлого ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність у неї права на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки її померлого чоловіка, як учасника бойових дій за період з 2014 року до 2022 року та щорічної відпустки.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2014 - 2022 роки.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

Однак, у цьому випадку відповідач за результатами розгляду заяви відмовив у виплаті позивачу спірної компенсації, а тому вчинив активні дії.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд уважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2014 - 2022 роки.

З урахуванням викладеного, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2014 - 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Ураховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2014-2022 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2014-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис