Справа № 460/7511/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2023 року м. Рівне №460/7511/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вчинення дій з переведення ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перевести ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу до інженерно-будівельних підрозділів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.07.2015 позивачем прийнято святе по вірі водне хрещення, у зв`язку з чим він став членом релігійної громади помісної Церкви Християн віри Євангельської "Благодать" м.Вараш. Стверджує, що його релігійні переконання зобов`язують не використовувати зброю проти інших людей, що унеможливлює несення ним військової служби в бойових підрозділах чи безпосереднє виконання бойових наказів з використанням зброї, а тому подав рапорт про переведення його на альтернативну невійськову службу. З огляду на те, що рапорт не розглянуто і його не переведено на таку службу, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною і просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву.

Ухвалою суду від 06.04.2023 клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву задоволено. Продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання відповідачем копії адміністративного позову та додатків до нього.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що правових підстав для переведення позивача з військової служби на альтернативну (невійськову) службу немає. Повідомлено, що під час прийняття та призначення на посаду в НОМЕР_2 прикордонному загоні позивачем та уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 не було надано документів щодо неможливості проходження ним військової служби під час мобілізації на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та направлення його на альтернативну (невійськову) службу. За таких обставин, вважає, що діяв на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

02.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, якою останній заперечує проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.05.2023 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано надати у 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали інформацію про отримання позивачем повістки про призов (дата вручення). Розгляд адміністративної справи відкладено до отримання судом витребуваних доказів.

25.05.2023 на виконання вимог цієї ухвали відповідачем повідомлено, що надати інформацію про отримання позивачем повістки неможливо, оскільки війська часина НОМЕР_3 не здійснювала призов ОСОБА_1 .

Оскільки розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяви по суті, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено таке.

З 09.10.2012 по 08.10.2013 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.08.2022 №7-ОС "Про особовий склад" солдата запасу ОСОБА_1 , який призваний на військову службу по мобілізації 1 відділом Вараського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області, прийнято на військову службу по мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Призначено на посаду техніка-водія групи інженерних робіт відділення інженерного забезпечення. Вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 09.08.2022.

Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.10.2022 №102-ОС "Про особовий склад" солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду техніка начальника групи (водія) групи з ремонту та обслуговування інженерних технічних засобів охорони кордону відділення інженерного забезпечення, звільнивши з посади техніка водія групи інженерних робіт відділення інженерного забезпечення, згідно з пп.5 п.93 Положення (на рівну посаду для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця). Вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 11.10.2022.

13.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділення інженерного забезпечення лейтенанта ОСОБА_2 з рапортом, в якому просив перевести його на альтернативну (невійськову) службу за релігійними переконаннями.

До вказаного рапорта позивач долучив: копію паспорту, копію військового квитка та копію довідки Помісної Церкви ХВЄ "Благодать".

21.11.2022 адвокат позивача звернувся з адвокатським запитом №21/11-22-2 до в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про надання інформації про результати розгляду рапорту, поданого ОСОБА_1 13.11.2022.

Листом від 13.12.2022 №32/1999-22 вих НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України у відповідь на вказаний запит повідомив, що солдат ОСОБА_1 з рапортом про переведення його на альтернативну службу через релігійні переконання не звертався, в групі документального забезпечення зазначений рапорт відсутній.

16.01.2023 адвокат позивача звернулася до начальника Західного територіального управління Військової Служби Правопорядку з скаргою, в якій просила, зокрема, провести службове розслідування щодо бездіяльності службових осіб військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови в реєстрації рапорту солдата ОСОБА_1 від 13.11.2022 та його належного розгляду.

Листом від 13.02.2023 №12/851-23-Вих Східне територіальне управління Державної прикордонної служби України у відповідь на вказане звернення повідомило про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

22.02.2023 листом №22/02-23 адвокат позивача звернулася до в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 , в якому просила прийняти та розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 про переведення на альтернативну службу від 13.11.2022; зареєструвати вказаний рапорт /та повідомити про результати його розгляду.

Листом від 08.03.2023 №14/1630 23вих НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив, що нормативно-правовими актами не передбачено порядку переведення військовослужбовців з військової служби на альтернативну (невійськову) службу. При цьому, зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 може звернутися особисто з рапортом по команді щодо переведення на альтернативну (невійськову) службу.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не переведення ОСОБА_1 з військової служби на альтернативну (невійськову) службу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 35 Конституції України визначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

За визначенням статті 1 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.2 цього Закону право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки).

Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби та перелік релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066 (далі Положення №2066).

Відповідно до п.2 Положення №2066 громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії.

Так, відповідно до довідки від 21.07.2015 №82/22, виданої Релігійною громадою помісної церкви християн віри євангельської "Благодать" м.Вараш Рівненської області, ОСОБА_1 12.07.2015 прийняв святе по вірі хрещення та став членом Помісної Церкви Християн віри Євангельської "Благодать" м.Вараш і є ним по теперішній час.

Відповідно до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою № 2066 такими релігійними організаціями є, зокрема, Християни віри євангельської.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 110 Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції (ст.111 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ст.117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, за правилами п.2 Розділу 2 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 №735, зареєстрованим в Мін`юсті 23.01.2017 за №94/29962, письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, письмове звернення (рапорт) військовослужбовця повинно бути зареєстроване у відповідній військовій частині та розглянуте упродовж місяця з дня такої реєстрації з наданням відповіді на нього, а саме: розглянуто всі порушені в ньому питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. При цьому, відмова у вирішенні питань, викладених у зверненні, доводиться до відома військовослужбовця у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.11.2022 ОСОБА_1 було подано рапорт про переведення його на альтернативну (невійськову) службу через релігійні переконання, проте військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів вжиття відповідних заходів для розгляду рапорту позивача про переведення на таку службу, що свідчить про вчинення протиправної бездіяльності в цій частині.

Водночас, суд зауважує, що надані адвокату позивача відповіді на її адвокатські звернення щодо рапорту від 13.11.2022, не можуть розцінюватися як розгляд рапорта по суті порушених у ньому питань.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 перевести ОСОБА_1 на альтернативну (невійськову) службу до інженерно-будівельних підрозділів, то суд зазначає про їх передчасність, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 вказане питання у належний спосіб не розглянуто та позивача про результати розгляду не повідомлено письмово, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини, суд не може перебирати на себе повноваження, які належать іншому уповноваженому органу, натомість суд надає оцінку правомірності вчинених дій чи бездіяльності та з урахуванням цього вирішує спір.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач не розглянувши рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2022 та не повідомивши письмово позивача про результати розгляду рапорта, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які останній повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на те, що відповідач не розглянув рапорт позивача та не надав письмової відповіді за результатами його розгляду, суд вважає за необхідне застосувати інший спосіб захисту, ніж просить позивач, однак який необхідний для повного відновлення порушеного права і який відповідає вимогам частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України, а саме: зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2022 р. про переведення на альтернативну (невійськову) службу за релігійними переконаннями та надати відповідь на поставлені у ньому питання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.

За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Поряд з цим, щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат..

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Висновки аналогічного змісту викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №813/2241/18.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування вказаних витрат позивач надав договір №10/11-22 від 10.11.2022, додаткову угоду №1 від 10.11.2022, рахунок №10/11-22 від 10.11.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру, розрахунок орієнтовних витрат на правову допомогу.

Згідно з додатковою угодою клієнт доручає, а адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту правову допомогу в якості представника позивача в Рівненському окружному адміністративному суді, а клієнт зобов`язується оплатити послуги бюро по вказаній справі. У додатковій угоді сторони погодили наступний об`єм та вартість послуг: 1) вивчення матеріалів справи та підготовка правової позиції - 3000 грн., написання позовної заяви - 5000 грн. Зазначено, що обсяг послуг може збільшуватися або зменшуватися в залежності від ходу справи в суді, фактичний обсяг послуг визначається рахунками та актами передачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до рахунка від 10.11.2022 та квитанції до прибуткового касового ордера позивач сплатив адвокатському бюро 8000 грн за вивчення матеріалів справи, підготовку правової позиції і написання позовної заяви.

За змістом розрахунку орієнтовних витрат на правову допомогу, позивач планував понести такі витрати: вивчення матеріалів справи та підготовка правової позиції - 3000 грн., написання позовної заяви - 5000 грн., 3 судові засідання - 12000 грн (3 х 4000 грн), написання клопотань, заяв, пояснень - 6000 грн (3 х 2000 грн), всього 26000 грн.

Стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи встановлені обставини, зміст та обсяг наданих послуг, а також, що позов підлягає до задоволення частково, суд вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання позову явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Зважаючи на те, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також беручи до уваги відсутність судових засідань у справі та фактичний обсяг виконаної роботи, на переконання суду, розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у розмірі 2000 грн., а їх стягнення з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорта ОСОБА_1 від 13.11.2022 про переведення на альтернативну (невійськову) службу та ненадання відповіді на рапорт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2022 про переведення на альтернативну (невійськову) службу за релігійними переконаннями та надати відповідь на поставлені у ньому питання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 червня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя Н.С. Гудима