Справа № 480/5200/22
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 р. Справа № 480/5200/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2022, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/5200/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту - відповідач, Департамент) у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди за 6 діб березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року в сумі 48 999, 96 грн;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду за 6 діб березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року в сумі 48 999, 96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження служби на посаді командира роти № 3 батальону управління Патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 безпосередньо залучався до несення служби на постах з охорони адміністративної будівлі та міста для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим мав право на отримання збільшеної додаткової винагороди у період з 24.02.2022 по 24.04.2022. Втім, порушуючи приписи пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, відповідач фактично виплатив додаткову та збільшену додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 25.03.2022, а також додаткову винагороду за період з 26.03.2022 по 24.04.2022.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не здійснення виплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 25.04.2022 в сумі 48 999, 96 грн.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код 40108646) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) збільшену додаткову винагороду за період з 26.03.2022 по 25.04.2022 в сумі 48 999, 96 (сорок вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 96 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що 25.04.2022 наказом Департаменту патрульної поліції за №761 о/с від 25.04.2022 позивач був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно на позивача не поширювалися вимоги Доручення щодо виплати збільшеної додаткової винагороди поліцейським. Стосовно задоволення судом першої інстанції на користь позивача вимоги щодо нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 25.04.2022 наводить власний розрахунок.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано відзив, в якому останній не погоджується з доводами апелянта, вважає їх необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , згідно з наказом № 124 о/с від 14.05.2016, проходив службу на посаді командира роти № 3 батальону патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції ( а.с. 53).

Під час проходження служби, у період з 24.02.2022 по 24.04.2022 позивач безпосередньо залучався до несення служби на постах з охорони адміністративної будівлі та міста для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с. 14).

У зв`язку з цим, відповідно до наказу № 662 о/с від 28.03.2022 ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000, 00 грн за період з 24.02.2022 по 25.03.2022 (а.с. 15-18), а відповідно до наказу № 747 о/с від 14.04.2022 виплачена збільшена додаткова винагорода в сумі 56 000, 00 грн за період з 24.02.2022 по 25.03.2022 (а.с. 19-22).

Наказом № 761-о/с від 25.04.2022 ОСОБА_1 був звільнений з посади командира роти № 3 батальону патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції за власним бажанням (а.с. 12), а на підставі наказу № 766 о/с від 28.04.2022 йому була нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000, 00 грн за період з 26.03.2022 по 24.04.2022. Водночас, збільшена додаткова винагорода за вказаний період позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Не погодившись з не нарахуванням та не виплатою збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022.по 24.04.2022, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не здійснення виплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 25.04.2022 в сумі 48 999, 96 грн., а тому дійшов висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду за період з 26.03.2022 по 25.04.2022 в сумі 48 999, 96 (сорок вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 96 коп.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України «Про Національну поліцію». Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. До основних завдань, які покладені на поліцію віднесено: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону ). Згідно з пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону №580^Ш, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р.№ 64 «Про введення воєнного стану» в Україні та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Приписами п.п. 1,3 Постанови №168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Тобто, розмір додаткової винагороди військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) не є фіксованим. Саме до повноважень керівництва віднесено визначення підстав, облік часу та розрахунок додаткової винагороди у збільшеному розмірі, в межах, що не перевищують 100000 грн. вказаній категорії осіб.

Рішенням Верховного суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 встановлено, що додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168, є складовою грошового забезпечення певним категоріям осіб, зокрема поліцейським, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , у період з 24.02.2022 по 24.04.2022 безпосередньо залучався до несення служби на постах з охорони адміністративної будівлі та міста для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с. 14).

Відповідачем виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000, 00 грн та збільшена додаткова винагорода в сумі 56 000, 00 грн за період з 24.02.2022 по 25.03.2022 (а.с. 15-18, 19-22), що підтверджується наказами № 662 о/с від 28.03.2022 та № 747 о/с від 14.04.2022 відповідно.

Наказом № 761-о/с від 25.04.2022 ОСОБА_1 був звільнений з посади командира роти № 3 батальону патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції за власним бажанням (а.с. 12), а на підставі наказу № 766 о/с від 28.04.2022 йому була нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000, 00 грн за період з 26.03.2022 по 24.04.2022.

Водночас, збільшена додаткова винагорода за вказаний період позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Досліджуючи питання відповідності дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України під час нарахування і виплати позивачу винагороди у період з 26.03.2022 по 24.04.2022 (включно) критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія звертає увагу, що критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

З метою організації правильності застосування норм чинного законодавства Головою Національної поліції були підписані Методичні рекомендації, щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану (далі - Методичні рекомендації), передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( а.с.57-60).

У пункті 1 розділу І Методичних рекомендацій зазначено, що останні застосовуються на період дії воєнного стану для організації виплати додаткової винагороди поліцейським у розмірі 30 000, 00 грн. щомісяця, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (додатково до 70 000 грн).

Пункт 2 розділу І Методичних рекомендацій встановлює, що додаткові винагороди є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами II - IV цих Методичних рекомендацій.

Відповідно до пункту 1 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачується поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді.

Згідно з пунктом 2 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби. Обрахунок додаткової винагороди проводиться шляхом ділення місячного розміру додаткової винагороди 30000,00 грн. на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів проходження служби за виключенням періодів зазначених у пункті 1 розділу IV.

Отже, саме на відповідача покладається обов`язок здійснення обрахунку спірної додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

Судова колегія зазначає, що саме з 24.02.2022 у поліцейських які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання збільшеної додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Надаючи оцінку доказам у цій справі, судом першої встановлено, що єдиною обставиною якою відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій щодо не виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 24.04.2022, є факт звільнення ОСОБА_1 з посади за власним бажанням.

Відповідно до пункту 3 розділу І вказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як правильно враховано судом першої інстанції, що ні приписи Порядку № 260, ні приписи постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, ні Методичні рекомендації щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дій військового стану, ні доручення голови Національної поліції України Клименка І.В. № 2939/01/25-2022 від 05.05.2022 «Про підготовку матеріалів для виплати збільшеної додаткової винагороди поліцейським», не містять заборони виплати збільшеної додаткової винагороди звільненим поліцейським за період їх участі у відповідних заходах.

Єдиною обставиною з якою вказані нормативні акти пов`язують виникнення у поліцейського права на отримання збільшеної додаткової винагороди, є факт виконання цим поліцейським дій (заходів) з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії військ російської федерації.

Оскільки у період з 24.02.2022 по 24.04.2022 (включно) позивач безпосередньо залучався до несення служби на постах з охорони адміністративної будівлі та міста для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також приймаючи до уваги факт виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 25.03.2022, тому і набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 24.04.2022.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за 6 діб березня 2022 року з 26 по 31 березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у відповідних діях та заходах є обґрунтованою.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу збільшену додаткову винагороду за 6 діб березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року в сумі 48 999, 96 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС України.

Зазначене повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на положення статей 5 та 245 КАС України, адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Отже, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача у цих правовідносинах є зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду за 6 діб березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Здійснення нарахування та обчислення позивачу суми збільшеної додаткової винагороди відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за 6 діб березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у відповідних діях та заходах та зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за 6 діб березня 2022 року з 26 по 31 березня 2022 року та з 01 по 24 квітня 2022 року додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у відповідних діях та заходах.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Доводи апелянта стосовно не поширення на позивача вимог Доручення щодо виплати збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 по 24.04.2022 з посиланням на наказ Департаменту патрульної поліції № 761 від 25.04.2022, яким звільнено позивача зі служби в поліції за власним бажанням не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки позивач відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди за оскаржуваний період.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, зробив частково помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Із врахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції, вважає необхідним рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 скасувати, та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 229, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 по справі № 480/5200/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за 6 діб березня 2022 року (з 26 по 31 березня 2022 року) та з 01 по 24 квітня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень, з розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у відповідних діях та заходах.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України (код ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за 6 діб березня 2022 року (з 26 по 31 березня 2022 року) та з 01 по 24 квітня 2022 року додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень, з розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у відповідних діях та заходах.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова