Справа № 280/2081/23
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Справа № 280/2081/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я. розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) (м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14, ) в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 8)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Олега Олександровича Мустафаєва про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308846 від 03.01.2023 року, якою ОСОБА_1 нарахований адміністративно- господарський штраф у сумі 17000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2015 році за власним рішенням припинив здійснювати підприємницьку діяльність, та вся автомобільна спеціалізована техніка залишилась у його у власності і на даний час перебуває в оренді різних суб`єктів господарювання на компенсаційній основі. Вказує, що позивач фактично не міг використовувати транспортні засоби, зокрема, вантажний сідловий тягач - Е, марки DAF, держ. № НОМЕР_2 з бортовим тентованим причепом KOGEL, держ № НОМЕР_3 у своїй діяльності та не міг здійснювати за їх допомогою відповідне перевезення 23.11.2022, в тому числі і з залученням сторонніх осіб, а отже акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.11.2022 № 340292 складений помилково на позивача. Вважає, що на момент здійснення перевірки вищевказаних транспортних засобів, працівниками Укртрансбезпеки 23.11.2022, позивач не був перевізником в розумінні статті 1 Закону №2344-ІІІ, оскільки належні йому на праві власності тягач та причіп було передано в оренду та тимчасове користування відповідному суб`єкту господарювання, а отже позивач не може бути суб`єктом відповідальності, що передбачена абзацами 3, 14 частини 1 статті 60 Закону №2344- ІІІ. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві на позовну заяву вх. № 19290 від 12.05.2023 вказує, що під час здійснення рейдової перевірки, посадовою особою Укртрансбезпеки виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зафіксоване в акті № 340292 проведення перевірки додержати вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.11.2022, водій ОСОБА_2 , з актом перевірки був ознайомлений заперечень щодо змісту акту не надав, та засвідчив стоїм підписом. Зазначає, що підтверджуючого документу, що транспортний засіб переданий іншій особі в користування, надано не було. Також вказує, що у разі здійснення господарської операції з оренди автотранспорту платнику податків слід оформити тимчасовий реєстраційний талон, що підтверджує право використанім орендованого транспортного засобу. Крім того, звертає увагу, що у відповідності до приписів вимог чинного законодавства, у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і виданою тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Вважає, що у даній справі саме позивач виступав перевізником. Посилається на позицію Верховного Суду у справі № 804/8740/16. Просить у позові відмовити.

18.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив вх. № 20276, де він вказує, що жодного висновку Верховного Суду про обов`язковість перереєстрації техніки у Сервісних центрах МВС при укладанні договорів оренди вказана постанова ВСУ не містить. Окрім того, зазначає, що предметом справи № 804/8740/16 було оскарження постанови Укртрансбезпеки, що винесена на підставі перевірки транспортного засобу, який взагалі здійснював пасажирські перевезення без будь-яких документів (реєстраційного посвідчення та ТЗ, водійських прав, касового апарату і тд). Зазначені обставини на думку позивача чітко дають підстави вважати, що дані обґрунтування відповідача є помилковими, а висновки зроблені на підстави них не відповідають дійсному змісту постанови Верховного Суду і є оманливими. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 25.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2081/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

23.11.2022 о 10-30 на 246-216 кілометрі автодороги Н-10 біля села Магала Чернівецької області, співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті був зупинений для перевірки транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, марки DAF, держ. № НОМЕР_2 з бортовим тентованим причепом KOGEL, держ № НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_2 . За результатами перевірки складено акт № 340292, де зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3, ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів встановлених ст. 48 Про автомобільний транспорт, а саме, відсутній діючий протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу марки DAF д.н.з НОМЕР_2 .

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №308846 від 03.01.2023 на підставі абз.3 ч.1 ст. 60 ЗУ Про автомобільний транспорт до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн.

Вважаючи протиправною постанову №308846 від 03.01.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до ст. 3 Закону №2344-ІІІ, цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).

Відповідно до п.1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок - №1567).

Відповідно до пп. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За приписами статті 6 Закону №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно із положеннями статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Статтею 18 Закону №2344-ІІІ визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Пунктом 3.3 Інструкції № 385 встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: у разі використання цифрового тахографа використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Абзацем 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами (автомобільні перевізники), застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.02.2020 по справі 820/4624/17.

Судом із долучених до справи доказів встановлено, що 23.11.2022 транспортний засіб DAF/KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 / НОМЕР_3 здійснював перевезення за ТТН №2233128. Згідно вказаної ТТН, яку було надано представником відповідача, автомобільним перевізником значиться ТОВ ФМ-АВТО водій ОСОБА_2 вантажоодержувач Приватне підприємство АЛТЕН. Крім того, а акті також зафіксовано, що згідно ТТН перевізником є ТОВ ФМ-АВТО.

Тож, доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснював 23.11.2022 перевезення вантажу як автомобільний перевізник відповідачем суду не надано.

Отже, згідно наявних у справі документів, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 23.11.2022 не був автомобільним перевізником у розумінні Закону України Про автомобільний транспорт, а відтак, до нього не може бути застосована адміністративно-господарська санкція у вигляді штрафу.

Щодо інших посилань позивача, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Так, позивач посилається на те, що транспортні засоби, які перебувають у його власності, а зокрема, і ті, що зафіксовані в акті перевірки, передані в оренду ТОВ «КАРГО КАРІЄР» за договорами від 23.02.2019, від 28.01.2020 та актами приймання-передачі.

Однак, згідно наданої ТТН та акту перевірки, перевізником значиться інше підприємство. З матеріалів справи не вбачаються правові підстави здійснення перевезення саме ТОВ ФМ-АВТО вказаним транспортним засобом, однак встановлення таких обставин не входить до повноважень суду в рамках даного спору.

Посилання відповідача на необхідність оформлення тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб при оренді автомобілю суд дослідивши відхиляє з урахуванням наступного.

Законом України від 05.07.2011 р. № 3565-VI, який набрав чинності з 13.08.2011, зокрема, позбавлено працівників міліції права перевіряти у водіїв документи на право керування транспортним засобом (якими, у свою чергу, були тимчасовий реєстраційний талон та довіреність). Також було скасовано й адмінвідповідальність (зі ст. 126 КпАП вилучено адмінштраф) за відсутність у водіїв зазначених документів на право керування.

Також у відповідність до таких змін було приведено і Правила дорожнього руху, у п. 2.1 розд. 2 яких сьогодні передбачається, що водій повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (тобто права) та реєстраційний документ на транспортний засіб (тобто свідоцтво про реєстрацію техпаспорт). При цьому, як уточнюється далі в п. 2.2 розд. 2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передаючи також при цьому реєстраційний документ на такий транспортний засіб.

Таким чином, передаючи автомобіль у керування іншій (яка має права) особі, власнику автотранспорту на сьогодні досить передати разом із ним лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (техпаспорт). А от тимчасовий реєстраційний талон оформляти в такому разі не обов`язково.

Проте, цей документ все ж може бути оформлений за бажанням сторін. Таку можливість надає п. 16 Порядку № 1388, яким передбачено, що за бажанням власника транспортного засобу фізособи, який передає право керування автотранспортом іншій фізособі або за бажанням фізособи чи юрособи (одержувачів), якій передано право керування автотранспортом, ДАІ за зверненням (заявою) власника видає тимчасовий реєстраційний талон на строк, указаний у заяві або документах, що підтверджують право користування та (або) розпорядження транспортним засобом (копія документа, що підтверджує право користування та (або) розпорядження транспортним засобом, додається до матеріалів, необхідних для оформлення тимчасового реєстраційного талона). У графі «Особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона в такому разі робиться запис «Дійсній до ____________ 20__ р. за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) серії ___ № ________».

Отже, у разі передання керування транспортним засобом рішення про оформлення тимчасового реєстраційного талона сторони приймають самостійно.

У рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт перебування позивача 23.11.2022 у статусі автомобільного перевізника.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано постановою від 03.01.2023 № 308846 застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.01.2023 № 308846 відповідачем прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже вона є не правомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Запорізькій області.

Підстави для стягнення правничої допомоги наразі відсутні, оскільки позивачем не надано підтверджуючі документи, а зокрема, договір, акт приймання-передачі, докази оплати тощо.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) (м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14, ) в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 8) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу Державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308846 від 03.01.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26.06.2023

Суддя Л.Я. Максименко