Справа № 380/4507/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4507/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2023 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої-судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання Гавінської М.В.,
представника позивача Шимборської О.А.,
представника відповідача Дорош А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в :
Позивач просить також стягнути з відповідача судові витрати, зокрема судовий збір та витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи.
Також зазначає, що у період 01.07.2019 по 15.09.2020, ТОВ «Транс Компані» не отримувало та не зберігало пальне за адресами акцизного складу Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп, 540 км. та/або Львівська обл., Пустомитівський p-п., с. Сороки-Львівські, дорога Київ-Чоп, 0 км + 550 м, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме видатковими та товарно-транспортними накладними.
Окрім цього, позивач наголошує, що у стверджуваний контролюючим органом період ТОВ «Транс Компані» не мало у власності чи користуванні об`єктів за адресами: Львівська обл.. с. Солонка та Львівська обл., с. Сороки-Львівські.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач проти позову заперечує повністю з тих підстав, що викладені в акті (довідці) про результати фактичної перевірки висновки відповідають встановленим фактичним обставинам, відтак порушень прав позивача при проведенні перевірки та оформленні її результатів не допущено, просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою судді від 09.03.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 31.03.2022 у задоволенні заяви представника відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву відмовлено.
Ухвалою суду від 11.07.2022 у задоволенні клопотання представниці позивача про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, відмовлено.
09.02.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, що аналогічні змісту позовної заяви. Просила позов задовольнити повністю.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів аналогічних, наведеним у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши вступне слово представників сторін, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами перевірки контролюючий орган склав акт (довідку) від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на орган ДПС, згідно висновків якого встановлено, зокрема, за адресами місць зберігання пального: Львівська область, с. Солонка та Львівська область, с. Сороки-Львівські, за період з 01.11.2019 по дату реєстрації платником акцизного податку (15.09.2020) здійснювалось зберігання дизельного пального для власного споживання. Так за вказаний період Товариством отримано та списано на власні потреби дизельне пальне в кількості 3 560 521,51 літрів на загальну суму 52 232 926,12 грн, чим порушено вимоги пп.14.1.212 п.14.1 ст.14, пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України.
Позивачем застосовано процедуру адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення, за результатами якої ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 09.02.2022 №2566/6/99-00-06-03-02-06, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010. Зокрема, ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).
Відповідно п.75.1 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, а фактичні перевірки Податковим кодексом України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 ПК України).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ПК України).
Підстави та приводи для проведення фактичної перевірки висвітлено у п.80.2 ПК України.
Так, відповідно до п.80.2 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з визначених даним пунктом підстав.
Зокрема, пп.80.2.5 ПК України (на який наявне посилання в оспорюваному наказі) визначено, що фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Як слідує зі змісту п.81.1 ПК України, наказ, який є підставою для проведення перевірки, повинен містити дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Податкового кодексу України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
У зв`язку з чим суд зазначає, що у спірних правовідносинах ГУ ДПС у Львівській області прийнято наказ від №1210-ПП від 06.04.2021 «Про проведення фактичної перевірки» з покликанням на доповідну записку ДПС України від 05.04.2021 №47/13-01-09-01. У той же час, на переконання суду, вказане покликання не засвідчує існування тих підстав і приводів для фактичної перевірки, які визначені чинним законодавством України.
Вказане, на переконання суду, не відповідає приписам закону, який чітко обумовлює, що проведення фактичної перевірки відбувається саме в результаті отримання інформації, яка свідчить порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.
Суд враховує, що дійсно пп.80.2.5 ПК України допускає можливість проведення фактичної перевірки в межах здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є самостійною підставою для призначення перевірки. Однак, законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального на податкові органи покладено значну кількість функцій, якими вони наділені на постійній основі. А тому, самого лише посилання на таку норму, за висновком суду, недостатньо для проведення перевірки, оскільки це б допускало постійну можливість безконтрольного здійснення відповідних заходів, що породжує ризик їх свавільності та не відповідає суті такого заходу контролю. У будь-якому разі, незалежно від підстав для здійснення перевірки, вони повинні бути чітко окреслені й не можуть полягати лише в формальній вказівці на норму закону, а вимагаючи визначення конкретного приводу для перевірки. Зокрема, в разі призначення перевірки за пп.80.2.5 ПК України на реалізацію функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, слід щонайменше конкретизувати таку функцію, визначити коло питань, які підлягають перевірці.
Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а висловив правову позицію, відповідно до якої при здійсненні призначення перевірки контролюючий орган має зазначити одну із підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК, і у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню. Формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.
В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказане враховується судом під час вирішення цього спору.
З викладеного слід виснувати, що при призначенні спірної перевірки стосовно позивача контролюючим органом не було виконано вимог закону щодо окреслення належної підстави для її здійснення. У наказі не зазначено ані конкретної функції контролюючого органу, яку в силу законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, він повинен здійснити власне шляхом проведення цієї перевірки.
Суд також зауважує, що посилання податкового органу у наказі про проведення фактичної перевірки від 06.04.2021 №1210-ПП на ст.ст. 20, 61, 62 ПК України, ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» самі по собі не можуть бути достатньою підставою для проведення фактичної перевірки, оскільки вони є лише загальними нормами, які надають право на проведення перевірки при існуванні фактичних приводів або визначенні конкретних функцій контролюючих органів, реалізація яких вимагає саме здійснення перевірки.
Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18.
Суд також наголошує, що згідно з наказом ГУ ДПС у Львівській області від 06.04.2021 №1210-ПП фактична перевірка платника податків повинна була бути проведена за адресою Львівська обл., Львівський р-н., Великолюбінська територіальна громада, с. Косівець, вул. Польова 20, тобто за податковою адресою (місцезнаходженням) платника податків.
Натомість з акту (довідки) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993 з`ясовано, що об`єктами фактичної перевірки були місця роздрібної торгівлі пальним, місця знаходження акцизних складів платника податків ТзОВ «Транс Компані» за адресами: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп, 540 км та Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Сороки-Львівські.
Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки ТОВ «Транс Компані», контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому контролюючий орган жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього товариства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача в цій частині та висновує про порушення з боку ГУ ДПС у Львівській області при призначенні, а відтак і проведенні, фактичної перевірки за наказом від 06.04.2021 №1210-ПП, що має безпосередній вплив і на її результати.
Щодо порушень встановлених контролюючим органом в акті (довідці) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР.
Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР місце зберігання пального - це місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Відповідно до пп. 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - це:
а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Відповідно до пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.
Відповідно до п.п.14.1.212, п.14.1 ст.14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Поняття «реалізація спирту етилового» застосовується виключно для суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з виробництва спирту етилового.
Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:
у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;
при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:
а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;
б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання агропромислового комплексу, наливний бак транспортних засобів спеціального зазначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового означення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин розробки родовищ корисних копалин. а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника:
в) транспорті засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.
Пунктом 117.3 ст.117 ПК України визначено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.
Як встановлено з матеріалів справи, на підставі висновків акта (довідки) від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993 контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:
На аркуші 4 акту (довідки) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993, а саме абз.2 висновків контролюючим органом стверджується, що контролюючим органом встановлено отримання позивачем від контрагентів - постачальників палива дизельного за адресами: Львівська обл. с. Сороки-Львівські та Львівська обл. с. Солонка, яке зберігалось для власного споживання в ємностях з подальшим відвантаженням з автозаправного модуля.
На аркуші 5 акту (довідки) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993, а саме абз.8 висновків перевірки стверджується, що ТОВ «Транс Компані» придбало 1 751 084,69 літрів дизельного пального за адресами місць зберігання пального: Львівська обл., с. Солонка, та Львівська обл., с. Сороки-Львівські.
На аркуші 5 акту (довідки) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993, а саме абз.12 висновків зазначено, що за адресами місць зберігання пального: Львівська область, с. Солонка та Львівська область, с. Сороки-Львівські, за період з 01.11.2019 по дату реєстрації платником акцизного податку (15.09.2020) здійснювалось зберігання дизельного пального для власного споживання. Так за вказаний період Товариством отримано та списано на власні потреби дизельне пальне в кількості 3560521,51 літрів на загальну суму 52 232 926,12 грн, чим порушено вимоги пп.14.1.212 п.14.1 ст.14, пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України.
Щодо зазначених вище висновків контролюючого органу суд зазначає наступне.
Суд встановив, що ТОВ «Транс Компані» здійснює господарську діяльність у сфері вантажних перевезень.
На підставі відповідних договорів у власності позивача перебуває 217 транспортних засобів та додатково 37 у користуванні.
На балансі підприємства ТОВ «Транс Компані» знаходиться 135 одиниць транспортних засобів, що підтверджується копіями свідоцтв реєстрації транспортних засобів, які використовуються для здійснення господарської діяльності за основним кодом КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
ТОВ «Транс Компані» є власником пересувної цистерни (д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_2 ). З метою забезпечення власних потреб, а саме - заправки автопарку, ТОВ «Транс Компані» здійснює придбання палива у контрагентів.
У ТОВ «Транс Компані» наявні три ліцензії на господарську діяльність, пов`язану із паливом, а саме:
Крім того 01.11.2020 ТОВ «Транс Компані» укладено із ПП «Український край» договір оренди №01112020_1ДГ, предметом якого є оренда приміщень за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с/рада Сорока-Львівська, автодорога Київ-Чоп 0 км +550 м.
01.08.2020 ТОВ «Транс Компані» укладено із ПП «Катерина» договір оренди №01082020_1К, предметом якого є оренда приміщень та земельної ділянки за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп 540 км.
З наведеного висновується, що у вказаний контролюючим органом період з 01.11.2019 по 15.09.2020, ТОВ «Транс Компані» не мало у власності чи користуванні об`єктів за адресами: Львівська обл., с. Солонка, та Львівська обл., с. Сороки-Львівські, оскільки відповідні договори оренди укладені значно пізніше спірного періоду.
Відтак, встановлено відсутність порушень ТОВ «Транс Компані» вимог пп.230.1.2 ст.230 ПК України та відповідно безпідставність застосування відповідальності, передбаченої п.128.2 ст.128 ПК України
Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний бухгалтер ТОВ «Транс Компані» ОСОБА_1 показала, що не мало місце ні отримання, ні зберігання пального за адресами Львівська обл., с. Солонка, та Львівська обл., с. Сороки-Львівські. Вказала, що на час проведення перевірки пальне зберігалось за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н., сільська рада Солонківська, автодорога Київ-Чоп, 553 км+200м. Придбане паливо використовувалось товариством виключно для власних потреб, а саме заправки транспортних засобів, адже у власності та користуванні товариства перебуває значна кількість транспортних засобів, які використовуються в господарській діяльності. Не заперечила факту отримання і списання товариством палива на власні потреби у загальній сумі 52 232 926,12 грн у період з 01.11.2019 по 15.09.2020, що відповідає оборотно-сальдовим відомостям по рахунку 203, втім не за спірними адресами.
Допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які безпосередньо здійснювали перевірку позивача, показали, що перевірку проводили за адресою с. Солонка Львівської області, де знаходиться адміністративна будівля товариства, бо за адресою с. Косівець Львівської області товариство відсутнє. Зазначили, що за місцем перевірки не бачили резервуарів для зберігання палива, висновки були зроблені ними із наданих до перевірки документів, зокрема оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203 та відомостей про списання палива.
Притім, суд наголошує, що із долучених до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203 та відомостей про списання палива, не вбачається, що товариство за спірними адресами отримувало та зберігало дизельне пальне.
Відтак, в ході судового розгляду висновок контролюючого органу про те, що ТОВ «Транс Компані» у період з 01.07.2019 по 15.09.2020 отримувало та зберігало дизельне пальне за адресами Львівська обл., с. Солонка та Львівська обл., с. Сороки-Львівські, не знайшов свого підтвердження.
Покликання контролюючого органу у висновку акту (довідки) про результати фактичної перевірки від 12.04.2021 №8666/09.01/38047993, а саме в ост. абз. арк. 5, що за вказаний період (01.11.2019-15.09.2020) Товариством отримано та списано на власні потреби дизельне пальне в кількості 3 560 521,51 літрів на загальну суму 52 232 926,12 грн позивачем в ході судового розгляду не заперечувалося, втім не за спірними адресами Львівська обл., с. Солонка та Львівська обл., с. Сороки-Львівські.
Суд погоджується із твердженням позивача, що у контролюючого органу відсутні правові підстави притягнення ТОВ «Транс Компані» до відповідальності за порушення вимог пп.14.1.212 п.14.1 ст.14, пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України, оскільки у спірний період ТОВ «Транс Компані» не здійснювало реалізації пального, а виключно використовувало таке для потреб власного споживання, що кореспондується із положенням пп.14.1.212 п.14 ст.14 ПК України, а саме не вважається реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
Враховуючи наведене вище в сукупності, судом висновується, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «Транс Компані» вимог пп.14.1.212 п.14.1 ст.14, пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України, а відтак і підстав застосування до ТОВ «Транс Компані» відповідальності, передбаченої п.117.3 ст.117 ПК України немає.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами ст.76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до КАС України, суд виходить з наступного.
Приписами ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, згідно договору про надання правової допомоги №07 від 16.02.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «МС Партнерс» (об`єднання), згідно п.1.1 якого об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу, визначену цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити об`єднанню гонорар та відшкодувати понесені фактичні витрати, якщо це передбачено договором, а також здійснювати повне сприяння об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків.
Відповідно до п.4.1 цього договору, сторони погодили, що розмір винагороди (гонорар) об`єднання за цим договором, визначено за домовленістю сторін з урахуванням складності справи, обсягу і складності правової допомоги, важливості справи для клієнта (у тому числі з позиції репутаційних ризиків), рівня кваліфікації адвоката та/або інших фахівців об`єднання, ціни позову, витрат часу.
Загальний розмір винагороди (гонорар) за цим договором становить 50 000,00 гривень без ПДВ та включає: 40 000,00 гривень без ПДВ винагороду за надання правової допомоги в суді першої інстанції, у тому числі підготовку відповідних матеріалів для звернення до суду; 10 000,00 гривень без ПДВ винагороду за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції (п.4.2 цього договору).
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги №07 від 16.02.2022, складеного на виконання вимог ч.4 ст.134 КАС України, об`єднанням надано позивачу такі роботи (послуги) із зазначенням витраченого часу: ознайомлення з первинними бухгалтерськими документами (в т.ч. видатковими та акцизними накладними, договорами, реєстрами) 4 години; ознайомлення з актом перевірки та висновками ДПС України за результатами розгляду скарги 2 години; аналіз чинного законодавства, актуальної судової практики та позиції Верховного Суду по аналогічних справах 2 години; формування позиції по справі та підготовка позовної заяви 5 годин; участь у судових засіданнях в суді першої інстанції (орієнтовний час) 1,5 години.
Представником відповідачів у відзиві на позовну заяву висвітлено заперечення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому наголошує про неспівмірність витрат у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
Враховуючи згадану правову позицію Верховного Суду, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи конкретні обставини справи та зміст виконаних послуг, суд вважає за доцільне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 5000,00 грн. В задоволенні решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити повністю.
У задоволенні стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2023.

Суддя Сидор Н.Т.