Справа № 200/18489/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року Справа№200/18489/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія до Донецької митниці Державної митної служби України про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Єгорова Олена Юріївна, звернулася до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія з позовною заявою до Донецької митниці Державної митної служби України про:

- скасування податкового повідомлення-рішення №0000007/1901 від 31 серпня 2021 року, яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 21737,62 грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 1976,15 грн.;

- скасування податкового повідомлення-рішення №0000008/1901 від 31 серпня 2021 року, яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 4347,53 грн., в тому числі санкції в розмірі 395,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при винесенні спірних рішень, підставою встановлення порушення контролюючим органом вказано лист уповноваженого органу Чеської Республіки, проте за результатами перевірки сертифікатів про походження імпортованих товарів не спростовано видачу зазначених сертифікатів компетентним органом Чеської Республіки, а лише повідомлено, що експортер не зміг надати достатніх документів, що підтверджують їх оригінального статусу відповідно до Протоколу статус зазначеної Угоди. Позивач вважає, що лист уповноваженого органу Чеської Республіки не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення позивачем митних правил, оскільки до митного оформлення були надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» на преференцію.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що саме імпортер, який отримав пільгу при митному оформленні товарів, використав її відповідно до умов Податкового кодексу України, несе відповідальність за дотримання умов підтвердження походження товарів, їх відповідності умовам Угоди, у тому числі здійснення в подальшому процедур підтвердження походження товарів відповідно до статі 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди.

Відповідач зазначив, що за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування, з урахуванням встановлених обставин, отриманої інформації від уповноваженого органу Чехії, Донецькою митницею, відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України, під час перевірки правомірності надання пільги 410 не підтверджено преференційне походження товарів та підстав для звільнення від оподаткування, тому, відповідно до Угоди, у разі не підтвердження преференційного походження товарів за вищевказаними деклараціями, ввізне мито сплачується у повному обсязі.

Відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення винесені відповідно до повноважень та у спосіб передбачений законодавством України, й за таких підстав є законними.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18 січня 2022 року о 10:00 год. без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідачів докази по справі.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення підготовчого засідання в режимі відео конференції.

Ухвалами суду від 18 січня 2022 у задоволенні клопотання представника позивача про участь у проведенні підготовчого засідання в режимі відео конференції відмовлено у зв`язку із технічними проблемами, вирішено відкласти підготовче засідання до 22 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року вирішено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів відкласти підготовче засідання на 22 березня 2022 року.

22 березня 2022 року підготовче засідання у справі не відбулось, у зв`язку з введення воєнного стану, постійними обстрілами території України та введення активних бойових дій на території Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року відкладено розгляд справи, продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін, повторно витребувано у відповідача докази по справі.

Підготовче засідання призначено на 17 травня 2023 року про що повідомлено сторін.

Ухвалою суду від 17 травня 2023 року відкладено підготовче засідання до 7 червня 2023 року, про що повідомлено сторін.

Ухвалою суду від 7 червня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 27 червня 2023 року, про що повідомлено сторін.

У судове засідання представники сторін не з`явилися.

26 червня 2023 року представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія є юридичною особою (), юридична адреса: вул. Залізнична, 82, м. Покровськ, Донецька обл., основний вид діяльності Будівництво інших інженерних споруд, які не включені в інші категорії (код КВЕД 42.99).

Позивачем здійснено ввезення товарів на митну територію України у звичайному митному режимі "імпорт" та здійснено митне оформлення товару згідно МД типу ІМ 40 ДЕ від 1 жовтня 2019 року №UA700150/2019/221923.

У зазначеній декларації у графі 34 "Код країни походження" позивачем зазначено - "ЕU", а у графі 36 "Преференція" вказано - "410" (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), у зв`язку з чим застосовано преференційну ставку ввізного мита - 0%.

Під час декларування товарів за зазначеною митною декларацією позивачем подано, зокрема сертифікат з перевезення товару ЕUR.1 від 27 вересня 2019 року №ОР 3281917.

Донецькою митницею ДФС були направлені запити до Держмитслужби від 9 жовтня 2019 року № 6723/8/05-70-19-02 щодо перевірки, серед інших сертифікатів з перевезення EUR.1, які видавались експортеру «TDS Zampra, spol. s r. o.» (Zizkova 94,739 11 Frydlant nad Ostravici, Czech Republic).

Державна митна служба України листом від 11 червня 2021 року № 15/15-03/7.1/2123 інформувала Азовську митницю Держмитслужби (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» - правонаступник Донецької митниці ДФС) про результати перевірки Сертифікатів EUR.1 від 27 вересня 2019 року № ОР 3281917 та надіслала копію листа від уповноваженого митного органу Чеської Республіки від 19 травня 2021 року № 27020-2/2021-900000-212/JS за результатами перевірки.

Так листом від 19 травня 2021 року № 27020-2/2021-900000-212/JS уповноважений митного органу Чеської Республіки листом не підтвердив преференційне походження товарів, зазначених у позиціях 2-4 Сертифікату EUR.1 від 27 травня 2019 року № ОР 3281917 та вказав, що товар насос, сигнальний маяк та ручний насос повинні розглядатися як такі, що мають невизначене походження. Експортер не зміг надати достатніх документів щодо преференційного походження товарів.

У зв`язку із отриманням від митних органів Чеської Республіки інформації про не підтвердження документів про країну походження товарів, митним органом ініційовано проведення відповідної перевірки позивача.

Так, на підставі наказу Донецької митниці від 9 липня 2021 року № 78 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» вимог законодавства України з питань митної справи», у період з 20 липня 2021 року по 26 липня 2021 року проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», вимог законодавства України з питань митної справи за фактом митного оформлення товарів за митними деклараціями типу ІМ 40 ДЕ від 1 жовтня 2019 року №№ UA700150/2019/001923, за результатом якої складено акт від 29 липня 2021 року №1/21/700000/.

Вказаним актом встановлені наступні порушення:

- вимог абзацу першого частини першої статті 29, додатку 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яку ратифіковано Законом України 16 вересня 2014 № 1678-7, вимог пункту 1 статті 281 Митного кодексу України (в частині заниження ставки ввізного мита) в частині заниження ставки ввізного мита, за результатами чого занижене податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 19761,47 грн.;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, за результатами чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 3952,30 грн.

В акті перевірки зазначається, що в ході проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів по митній декларації від 1 жовтня 2019 року за № UА700150/2019/001923 та за результатом опрацювання інформації, отриманої від уповноваженого органу Чеської Республіки встановлені факти, які свідчать, що керівник підприємства ОСОБА_1 діяв не удавано щодо вжиття заходів на попередження випадків, які некоректно впливають на здійснення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» в умовах основних принципів, затверджених Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони. Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року в частині надання преференційного режиму товарам походженням з Європейського Союзу, що призвело до недодержання норм та правил, за порушення яких Митним та Податковим кодексами України передбачена відповідальність платника податків.

Так, при узгодженні договірних зобов`язань на поставку товарів, які є предметом перевірки, керівником ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» Лозовським С.П. без належної обачності, не навмисно, не визначено зобов`язання постачальника на дотримання умов підтвердження походження товарів, їх відповідності умовам Угоди, у тому числі здійснення в подальшому процедур підтвердження походження товарів відповідно до статі 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди.

За умовами пунктів 2.1, 2.2 розділу 2 «Количество и качество» контракту від 14 березня 2019 року № SНТZ19-1v, укладеного між ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (покупець) та фірмою «ТDS Zаmрга, spol. sr. о.» (Zizkova 94,739 11 Frydlant nad Ostravici, Czech Republic) (продавець), продавцем не визначено зобов`язання щодо дотримання умов підтвердження походження товарів, їх відповідності умовам Угоди, у тому числі здійснення в подальшому процедур підтвердження походження товарів відповідно до статі 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, але у п. 6.3 зазначено зобов`язання надання продавцем товарів сертифікату походження форми ЕПК. 1, якщо його можливо оформити відповідно з легислативом Європейського Союзу.

В подальшому, уповноважений орган Чеської Республіки у відповідь на запит Державної митної служби України зазначив, що товари зазначені у позиціях 2 - 4 графи 8 Сертифікату EUR.1 № ОР 3281917, вважаються товарами не встановленого походження, експортер не зміг надати достатніх підтверджуючих документів їх оригінального статусу відповідно до Протоколу 1 зазначеної Угоди. Отримані результати перевірки документу про походження свідчать про те, що внаслідок діянь без належної обачності, при складанні контракту від 14 березня 2019 року № SНТZ19-1v з фірмою «ТDS Zаmрга, spol. sr. о.» (Zizkova 94,739 11 Frydlant nad Ostravici, Czech Republic) ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» отримало товари, що не мають преференційного походження, що призвело до безпідставного звільнення від сплати ввізного мита та заниження бази оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до статей 350, 354 Митного кодексу України, після отримання Повідомлення від 12 липня 2021 року № З про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» вимог законодавства України з питань митної справи по митній декларації від 1 жовтня 2019 року № UА700150/2019/001923, керівник підприємства ОСОБА_1 не скористався своїм правом ознайомитись з матеріалами справи, бути присутнім особисто (або уповноважити на це посадових осіб ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ») під час проведення перевірки, надати письмові заяви, зауваження та пояснення з питань, що стосуються перевірки.

Пом`якшуючих обставин, або обставин, що звільняють ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» від фінансової відповідальності, в ході проведення документальної невиїзної перевірки, не встановлено.

Враховуючи те, що отримані від уповноваженого органу Чеської Республіки документи не підтверджують преференційного походження товарів, ввезених на митну територію України за МД від 1 жовтня 2019 року № UА700150/2019/001923 та Сертифікату ЕUR.1 № ОР3281917, не може бути підставою для застосування режиму вільної торгівлі для цих товарів на підставі Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, прийнято рішення про донарахування ввізного мита у повному обсязі, відповідно до ставок, встановлених Законом України від 19 вересня 2013 року № 584-VІІ «Про Митний тариф України» (із змінами та доповненнями) та визначення бази оподаткування товарів податком на додану вартість, відповідно до вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

Згідно з встановленими перевіркою обставинами, на підставі підпунктів 54.3.2 та 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов`язань заявлених податкових (митних) деклараціях.

На підставі вказаного вище акта документальної невиїзної перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення:

- форми «Р» №0000007/1901 від 31 серпня 2021 року, за яким збільшено суму грошового зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 21737,62 грн., що складається з податкового зобов`язання 19761,47 грн. та штрафних (фінансових) санкції 1976,15 грн.;

- форми «Р» від 31 серпня 2021 року №0000008/1901, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на суму 4347,53 грн., з яких 3952,30 грн. за податковим зобов`язанням, 395,23 грн. за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами).

21 вересня 2021 року позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

За результатом розгляду скарги, рішенням Державної митної служби України від 11 листопада 2021 року податкові повідомлення-рішення від 31 серпня 2021 року №0000007/1901, №0000008/1901, залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із винесеними рішеннями відповідача, звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифікувала Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.

Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).

Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Пункт 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

При цьому, митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

При цьому, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,

або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.

Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I).

При цьому, якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Так, відповідно до частини 1 статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Згідно з частиною 3 статті 43 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

При цьому, у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч. 8, 9 ст. 43 МК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

При цьому, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей (ч. 1 ст. 45 МК України).

Відповідно до частини 1статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2022 року у справі №460/8509/21, сформував наступні правові висновки.

Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.

У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.

За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 26 квітня 2023 року у справі №260/4347/20, від 1 березня 2021 року у справі №240/7093/19 від 11 квітня 2022 року у справі №260/2805/20, митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Як встановлено судом, на запити Державної митної служби України уповноважений митного органу Чеської Республіки листом від 19 травня 2021 року № 27020-2/2021-900000-212/JS не підтвердив преференційне походження товарів, зазначених у позиціях 2-4 Сертифікату EUR.1 від 27 травня 2019 року № ОР 3281917 та вказав, що товар насос, сигнальний маяк та ручний насос повинні розглядатися як такі, що мають невизначене походження. Експортер не зміг надати достатніх документів щодо преференційного походження товарів.

Отже, уповноваженим органом Чеської Республіки не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у рахунках-фактурах, та у позиціях 2-4 Сертифікату EUR.1 від 27 травня 2019 року № ОР 3281917.

Таким чином, зазначення відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Чеської Республіки), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України, затвердженого Законом України № 584-VII від 19 вересня 2013 року «Про Митний тариф України».

Згідно з наведених вище положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами слідує, що отримання на запит щодо підтвердження походження товару відповіді, яка не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, є підставою для відмови у наданні права на преференції.

Відповідно до частини1 статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (п.4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (п.5).

Згідно із п.54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, оскільки відповідачем отримано офіційну відповідь за міжнародним запитом до митних органів Чеської Республіки про не підтвердження преференційного походження товарів, оскільки в ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів, тому документи на імпортований товар, які використовувалися позивачем для визначення країни походження товарів, не можуть прийматися до уваги та слугувати підставою для надання відповідних преференцій.

При цьому суд зазначає, що лист уповноваженого органу Чеської Республіки від 19 травня 2021 року № 27020-2/2021-900000-212/JS є достатнім доказом для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу, а експортером товарів не надано під час проведення відповідної перевірки документів, які б підтверджували статус походження товару.

Також суд звертає увагу, що позивачем не наведено обґрунтованих та підтверджених належними доказами те, що інформація, зазначена у листі компетентних органів Чеської Республіки щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товару форми ЕUR.1, що надавались позивачем в тому числі для митного оформлення товарів, є недостовірною, або такою, що сформована відповідними органами з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, за результатами проведеної перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації та копій документів, отриманих від уповноваженого органу іноземної держави (відповідь уповноваженого органу Чеської Республіки), відповідно до частини 14 статті 354 МК України за МД від 1 жовтня 2019 року № UА700150/2019/001923 та Сертифікату ЕUR.1 № ОР3281917, встановлено порушення вимог пункту 1 статті 281 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ТОВ «Шахтобудівельна компанія» податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на суму 19761,47 грн. та заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 3952,30 грн.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що в межах спірних відносин митний орган діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а також обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог частини 1 статті 281 МК України, вимог пункту 190.1 статті 190 ПК України, таким чином оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а заявлений позивачем позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія до Донецької митниці Державної митної служби України про скасування податкових повідомлень-рішень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв