Справа № 204/10229/22
Суддя: Книш А. В.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/204/51/23

РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

секретаря судового засідання Скрипнікової В.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бакуліної Н.В.,

представника відповідача Трикозенка М.В.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача N14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27.10.2022, винесене відносно нього. В обґрунтування позову посилається на те, що він є громадянином Російської Федерації, але вперше прибув на територію України в 2009 році і з того часу жодного разу не порушував правила перебування на території України. 20.12.2013 позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 . Остання посвідка на тимчасове проживання була отримана 30 червня 2021 року, строк дії якої закінчився 16 червня 2022 року. Позивач вказує, що з травня 2022 року він неодноразово особисто звертався з повним пакетом документом до відповідача щодо обміну посвідки на тимчасове проживання на новий строк дії, але фактично органи міграційної служби не приймали документів, обґрунтовуючи свою відмову тим, що питання перебування громадян Російської Федерації з 24 лютого 2022 року не врегульовано, надання адміністративних послуг зупинено та всі очікують відповідні зміни на законодавчому рівні. Також вказує, що він ніде не переховувався і разом з дружиною кожного дня з травня місяця встановлювали наявність можливості обміняти посвідку на тимчасове проживання або імміграцію, або інше узаконення перебування позивача на території України. Однак 27 жовтня 2022 року відповідач прийняв оскаржуване рішення та за порушення правил перебування на території України постановою ПН МДН 004285 на позивача накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу 1700 грн. Неможливість продовження строку перебування позивача на території України до 16 червня 2022 року обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №165. Також позивач зазначає, що його повернення до Російської Федерації взагалі не розглядалося, а з моменту повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України остаточно підтвердило необхідність отримання громадянства України та розривання будь-яких зав`язків з державою-терористом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

14 червня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача Трикозенко М.В. просив відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача Трикозенко М.В. зазначив, що 27.10.2022 позивач, паспортний документ іноземця (паспорт громадянина РФ) серії НОМЕР_1 , виданий 03.06.2021, строком дії до 03.06.2026, усвідомлюючи, що порушує законодавство України щодо перебування на території іноземців, прибув до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для отримання консультацій. В ході перевірок проведених працівниками Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно позивача встановлено, що він після закінчення строку тимчасового перебування на території України, встановленого терміном дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , виданою 30.06.2021 з датою закінчення строку до 16.06.2022, ухилився від виїзду з України, перейшов на нелегальне положення, та до теперішнього часу перебуває на території України не маючи на те законних підстав (виключний перелік яких визначений статтею 4 Закону України «Про правовий статус проживання в Україні іноземців та осіб без громадянства»), а також, без документів на право проживання в Україні. Після закінчення визначеного законодавством та міжнародним договором України дозволеного строку тимчасового перебування на території України без продовження посвідки на тимчасове проживання, позивач не маючи інших законних підстав для перебування на території Україні, ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні та перейшов на нелегальне положення в Україні. Факт виявлення порушення з боку позивача правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, зафіксовано відповідачем в протоколі про адміністративне правопорушення від 27.10.2022 серії ПР МДН номер 004293. За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі передбаченому санкцією зазначеної норми, а саме 1700 грн. 00 коп. Враховуючи викладені вище обставини, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (у позивача відсутні підстави для перебування на території Україні, виключний перелік яких визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») та в зв`язку з порушенням позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 27.10.2022 Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 26.11.2022. Заборона щодо подальшого в`їзду в Україну не застосовувалася. Таким чином, виконавши рішення про примусове повернення іноземець має право повернутись на територію України та перебуваючи в Україні на законних підставах з дотриманням норм чинного законодавства України звернутись до органів ДМС за оформленням дозвільного документу на проживання в Україні. Звертає увагу на те, що відповідно чинного законодавства України, рішення про примусове повернення приймається без зобов`язання позивача повертатись саме до країни походження або громадянської належності, йому надається право вибору: він може виїхати до будь якої країни, а оскільки рішення прийнято без заборони в`їзду в Україну, позивач має право повернутись на територію України після виконання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні. Рішення про примусове повернення дає змогу іноземцям самостійно полишити територію України, не отримавши при цьому заборону в`їзду, вони мають право самостійно обирати в яку країну виїхати. Вважає пред`явлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Так свою позовну заяву позивач обґрунтовує діями або бездіяльністю ГУ ДМС у Дніпропетровського області щодо не продовження терміну дії посвідки про тимчасове проживання в Україні або видачі нової. Однак Чечелівський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заперечує проти таких пояснень та міркувань позивача. Звертає увагу суду на те, що чинним законодавством не передбачено виключень (в тому числі, у зв?язку з наявністю родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, що не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року No3773-VI (зі змінами та доповненнями).

16 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Бакуліна Н.В. додатково зазначає, що всі пояснення відповідача є узагальненими шаблонними формулюваннями вирвані з контексту окремих нормативних регулювань, котрі не враховують особливостей періоду воєнного стану в країні та нормативно-правових змін, котрі не лише не спростовують конкретні доводи позивача, а свідчать взагалі про відсутність будь-яких дій щодо аналізу суттєвих обставин справи позивача та відповідне застосування відповідної актуальної нормативної регламентації. Відповідач не спростовує та жодним чином не коментує аргументи позивача щодо постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», котра по суті скасовує відповідальність позивача і тому має зворотну дію в часі, на підставі чого оскаржувана постанова повинна була бути скасована самим відповідачем.

Позивач та представник позивача Бакуліна Н.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Додатково позивач пояснив, що проживає в Україні з 2009 року та неофіційно працює, вже в лютому 2022 у нього був готовий повний пакет документів для вирішення питання щодо постійного перебування на території України, але через введений військовий стан, йому не вдалося вирішити це питання. Вказав, що він неодноразово особисто чи телефонним зв`язком звертався до працівників Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для вирішення питання щодо свого перебування на території України, але в усному порядку йому завжди повідомляли, що потрібно почекати змін до законодавства. Також позивач пояснив, що 27 жовтня 2022 року він був на роботі та йому зателефонували співробітники міграційної служби, щоб він під`їхав для перевірки документів. Через годину він приїхав, але йому повідомили, що він незаконно перебуває на території України і відвезли його до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, де було складено оскаржуване рішення.

Представник відповідача Трикозенко М.В. в судовому засіданні підтримав відзив на адміністративний позов та просив відмовити у задоволенні позову. Додатково представник відповідача Трикозенко М.В. пояснив, що 09 листопада 2022 року було оприлюднено постанову Кабінету Міністрів України N 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану" і якщо ця постанова існувала б на час винесення оскаржуваного рішення, то таке рішення не ухвалювалося б. Також представник відповідача Трикозенко М.В. підтвердив, що дійсно є така практика, якщо іноземець приходив з питанням щодо оформлення його перебування на території України, то Чечелівський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не надавав ніяких письмових відповідей. Щодо результатів розгляду звернень іноземних громадян, що надходили до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник відповідача інформацією не володіє.

Вислухавши позивача, представника позивача Бакуліну Н.В. та представника відповідача Трикозенка М.В., дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є громадянином Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та з 20 грудня 2013 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.128,130-131).

30 червня 2021 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання зі строком дії до 16.06.2022 (а.с.129).

Також під час розгляду цієї справи судом встановлено, що позивач з травня 2022 року, розуміючи, що строк дії посвідки на тимчасове проживання закінчується, звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питанням щодо продовження дії тимчасової посвідки та посадові особи управління повідомили його про те, що через введення на території України воєнного стану вирішення питання продовження дії тимчасової посвідки наразі не можливо, потрібно чекати змін до законодавства. При цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались представником відповідача під час розгляду справи судом.

27 жовтня 2022 року позивачу зателефонували з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, щоб він під`їхав для перевірки документів, що останнім і було зроблено, в результаті чого його повідомили про незаконність перебування на території України та відвезли його до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

27 жовтня 2022 року відповідачем прийнято постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення серії ПН МДН N 004285, якою у зв`язку з тим, що позивач з 16 червня 2022 року мешкає на території України по недійсним документам та ухиляється від виїзду з території України, чим порушив ч.1,3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15 лютого 2012 року, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП, та на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн (а. с.132).

Крім зазначеного, 27 жовтня 2022 року відповідачем прийнято рішення N14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України не пізніше 26 листопада 2022 року (а.с.135-137).

10 листопада 2022 року позивачем було подано до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заяву про скасування постанови ПН МДН N 004285 від 27 жовтня 2022 року та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства N14 (а.с.138).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон) нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1ст. 1 цього ж Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 23 Закону передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України N 353/271/150 від 23.04.2012 р. (з подальшими змінами, далі - Інструкція).

Пунктом 5 розділу І "Загальні положення" Інструкції визначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту праві законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Водночас, при вирішенні справ про примусове повернення суд вважає за необхідне враховувати положення ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Крім того, при розгляді вказаної категорії справ, необхідно звернути увагу на зобов`язання України за міжнародним правом, зокрема, на положення Конвенції про статус біженців 1951 року та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Конвенція 1951 року є універсальним міжнародним договором спеціального характеру, положення якого (разом із положеннями Протоколу щодо статусу біженця 1967 року) стосуються виключно питань надання статусу біженця та захисту біженців. Конвенція 1950 року є регіональним міжнародним договором загального характеру, що в цілому регулює питання прав і свобод людини. Вона не є спеціальним міжнародним договором щодо статусу біженця. Варто звернути увагу на те, що регіональний характер Конвенції 1950 року стосується лише кола її учасників. Права і свободи, закріплені в положеннях цієї Конвенції, поширюються на всіх осіб, які перебувають під юрисдикцією Договірних Сторін (стаття 1). Крім того, окремі положення Конвенції (закріплені в статтях 2, 3, 4 (п. 1) та 7) мають абсолютний характер, що означає, що жодного відступу від зобов`язань за цими статтями не допускається (стаття 15 Конвенції), крім відступу від статті 2 у випадках смерті внаслідок правомірних воєнних дій. Абсолютний характер положень статті 3 Конвенції 1950 року підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини (справа Сааді проти Італії та ін.).

Відповідно до ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що відносини позивача з членом його сім`ї дружиною ОСОБА_3 , складають "сімейне життя" для цілей застосування ст. 8 Конвенції.

Судом також враховується, що позивач під час перебування в Україні не порушував громадський порядок, а також після сплину строку дії посвідки на тимчасове проживання вчиняв дії щодо легалізації свого положення в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби України щодо продовження строку перебування Україні, що не відбулось через незалежні від позивача обставини, які пов`язані із введенням воєнного стану в Україні та зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру постановою Кабінету Міністрів України N 165 від 28.02.2022 р.

Крім того, 01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану" (далі Постанова №1232) і п. 1 цієї постанови встановлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

- у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Пунктом другим Постанови N 1232 передбачено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб.

Так у ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" зазначено іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Як вже зазначалося, позивач 20 грудня 2013 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) (а. с.128), що свідчить про те, що він не позбавлений можливості звернутися до відповідного підрозділу ДМС із заявою на продовження посвідки на тимчасове проживання з урахуванням положень Постанови N 1232.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою та четвертою статті 3 КАС України визначено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Судом враховуються пояснення представника відповідача в судовому засіданні з приводу того, що якщо б на день ухвалення оскаржуваного рішення існувала постанова №1232, то оскаржуване рішення не ухвалювалося б.

Також судом враховується, що навіть у випадку подання позивачем вчасно необхідного пакету документів, рішення по них було б прийнято лише після 01 листопада 2022 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення відповідача №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27 жовтня 2022 року є протиправним та його слід скасувати, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.241-246,250,251,255,257,262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27 жовтня 2022 року, винесене Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Чечелівський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Робоча, буд.22а, ідентифікаційний код 37806243.

Головуючий: