Справа № 459/1315/23
Суддя: Мельникович М. В.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/1315/23
Провадження № 2-а/459/23/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.,

з участю секретаря судового засідання Горощук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6810983 від 10.04.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення у сумі 340 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог зазначив, що 10.04.2023 в с. Сопошин на автодорозі М09 Тернопіль Львів Рава-Руська співробітником УПП у Львівській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6810983. Позивач вважає, що дана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою. Вважає, що під час винесення постанови відповідач взагалі не розібрався із ситуацією, яка сталася та належним чином не дослідив всіх обставин справи, а також стверджує, що ніяких порушень не було. Окрім цього вважає, що відповідач порушив вимоги статей 245, 280 КУпАП. Зазначив, що відповідач не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою якої є вина, яка має бути доведена. Лише після доведення вини відповідними доказами відповідач мав право притягати його до відповідальності. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, не маючи достатніх та належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, притягнув позивача до відповідальності, не виконавши при цьому вимог ст. 251, 252 КУпАП, ст.69 КАСУ. При проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію» (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону «Про Національну поліцію». Крім цього, зазначив, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»). В даному випадку всі вищевказані обов`язкові вимоги закону співробітниками патрульної поліції у Львівській області не було дотримано, оскільки пристрій для вимірювання швидкості поліцейський тримав у руках. Відтак, позивач вважає, що ніяких доказів його вини немає, а отже немає й суб`єктивної сторони і відповідно складу правопорушення. Позивач звертає увагу, також і на те, що з оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що місце розгляду справи є дорога Р-15 Ковель-Жовква, натомість місце фактичної зупини в с. Сопошин на автодорозі М-09 Тернопіль Львів Рава-Руська. Керуючись ст. 247 КУпАП просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 24 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.05.2023.

19.05.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю такого.

В обґрунтування своїх заперечень послався на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000674 та підтверджується відеозаписом події з цього пристрою. Даний лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012. Також здійснено повірку даного вимірювача швидкості -транспортних засобів, про що видано свідоцтво. Дане свідоцтво чинне до 02.12.2023. Разом з цим, представник відповідача зазначив, що на виконання вимог ст. 283 КУпАП поліцейським вказано в постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а саме TruCAM LTI 20/20 № ТС000674. Тому представник вважає, що відсутні підстави вважати докази вчинення адміністративного правопорушення неналежними. Вважає, що будь-яких порушень з боку інспекторів патрульної поліції при здійсненні вимірювання швидкості руху не встановлено. Щодо твердження позивача про ймовірні процедурні порушення, вважає, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинне сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права. Аргументи позивача, на думку представника відповідача, вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Відтак, у задоволенні позову просив відмовити.

20.06.2023 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив, проте від останнього надійшов відзив на позов.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи, на підставі ст. 229 КАС України, суд вирішив справу розглянути у письмовому провадженні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 26 червня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 20 червня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 26 червня 2023 року в силу ч. 5 ст. 250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши докази з точки зору їх повноти та достатності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6810983 від 10.04.2023, винесеною інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Сушицьким Андрієм Ярославовичем відносно ОСОБА_1 , останнього визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а. с. 6).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 10.04.2023 о 12:37:22 год. на автодорозі М09 Тернопіль Львів-Рава-Руська 150 км, рухався в населеному пункті Сопошин зі швидкістю 93 км/год. швидкість руху вимірювалася приладом Trucam LTI 20/20 TC 000674, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У зазначеній постанові вказано, що швидкість руху вищевказаного транспортного засобу вимірювалась приладом Trucam LTI 20/20 TC 000674.

ОСОБА_1 з даною постановою незгідний, вважає її незаконною, просить скасувати.

При ухваленні рішення суд керується наступними нормами чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність, серед іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з п. 12.4. Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються Правил дорожнього руху, зокрема частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач у населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні населеного пункту - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Trucam LTI 20/20 TC 000674.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові відсутні покликання на дорожній знак «5.45» «населений пункт», докази місцезнаходження такого дорожнього знаку, який встановлює дозволену швидкість 50 км/год та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Окрім цього, дослідивши в судовому засіданні відеозапис, здійснений приладом Trucam LTI 20/20 TC 000674 та долучений відповідачем до відзиву на позов, судом встановлено, що вказаний відеозапис не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. Із даного відеозапису вбачається лише те, що транспортний засіб MITSUBISHI LANCER д.н.з. НОМЕР_1 рухається дорогою, проте ні дату, ні час, ні місце, а також швидкість руху транспортного засобу із даного відео встановити неможливо.

Окрім цього, даним відео не підтверджується те, що саме позивач керував вищевказаним транспортним засобом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами, які містяться в матеріалах справи не підтверджуються обставини вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення під керуванням позивача у вказаний в постанові час, в зоні дії дорожнього знаку «Населений пункт» у вищевказаному місці та з перевищенням швидкості понад 20 км.

Разом з тим, судом також встановлено, що з оскаржуваної постанови вбачається, що місцем скоєння правопорушення є автодорога М09 Тернопіль Львів - Рава-Руська 150 км, проте зазначено, що місце розгляду справи автодорога Р15 Ковель - Жовква 156 км.

Варто також зазначити, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 фото, відеофіксування інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, доказів дотримання ч.2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» (розміщення відповідного знаку) матеріали справи не містять.

Окрім цього, відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З даної правової норми вбачається, що працівники поліції можуть використовувати автоматичну фото- і відеотехніку з метою фіксації дотримання Правил дорожнього руху, але тільки шляхом її монтування/розміщення по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль наведено ціль. В цей момент видно значне тремтіння приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam LTI20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може давати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Відповідачем не надано суду доказів щодо способу закріплення приладу TruCam, яким інспектор здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Відтак, враховуючи положення ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», суд вважає, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону, тобто стаціонарно вмонтованим способом, натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 вищевказаного Закону.

Відповідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139, 243-246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6810983 від 10.04.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 30днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26.06.2023.

Суддя: М. В. Мельникович