Справа № 200/1979/23
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року Справа№200/1979/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про:

визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2021 по 19.04.2023;

зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2021 по 19.04.2023 включно в сумі 99 844,98 грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

Також позивачка просила розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позов мотивовано таким.

ОСОБА_1 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 10.12.2008 по 10.11.2021. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі № 200/3955/22 відповідачем 20.04.2023 виплачено на її користь частину індексації грошового забезпечення у сумі 91 779,52 грн. Строк затримки розрахунку при звільненні складає за підрахунком позивачки 535 днів.

Отже, оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то підлягають застосуванню положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про Працю України.

Ухвалою суду від 25.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого висловлено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Позивачка дійсно проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі № 200/3955/22 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення. Разом із тим, 30.12.2022 ВЧ НОМЕР_1 було направлено апеляційну скаргу на вказане рішення. Водночас, ВЧ НОМЕР_1 здійснювала заходи із відбиття вторгнення та нападу збройних сил рф безпосередньо у Маріуполі, перебуваючи в оточенні. Фактично з березня 2022 року ВЧ НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонувала та лише з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі ВЧ НОМЕР_1 . У грудні 2022 року ВЧ НОМЕР_1 забезпечена оргтехнікою з можливістю під`єднання в 2023 році до підсистеми «Електронний суд». Таким чином, остаточне рішення у справі № 200/3955/22 прийнято Першим апеляційним адміністративним судом лише 30.03.2023. На виконання рішення суду у справі № 200/3955/22 відповідачем нараховано ОСОБА_1 114 073,94 та виплачено 91 779,52 грн. Тобто, підсумовує відповідач, виконання рішення суду у справі № 200/3955/22 мало місце лише 20.04.2023 через обставини, які не залежали від дій відповідача.

Відповідач звертає увагу, що при звільненні позивачці було виплачено неоспорювану суму та з відповідним позовом ОСОБА_1 звернулась лише 25.07.2022.

Крім того, ВЧ НОМЕР_1 звертає увагу, що відповідно ст. 117 Кодексу Законів про працю виплата середнього заробітку проводиться за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

Також відповідач наголошує на необхідності дотримання принципу пропорційності та співмірності між невиплаченою сумою грошового забезпечення та сумою середнього заробітку, який заявлений до стягнення.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 громадянка України ІD-паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб від 06.11.2021 № НОМЕР_4 після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 .

За відомостями військового квитка ОСОБА_1 серія НОМЕР_5 позивачка з 10.12.2008 по 10.11.2021 перебувала на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 та була зарахована на відповідне грошове забезпечення.

Відповідно витягу з наказу начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 10.11.2021 №689-ОС майстер-сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №200/3955/22, яке набрало законної сили 26.10.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 10.11.2021 із застосуванням індексації відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов?язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.11.2021 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно наявного у матеріалах справи електронного повідомлення від 20.04.2023 ВЧ НОМЕР_1 перерахувала ОСОБА_2 грошове забезпечення за рішенням суду у розмірі 91 779,52 грн.

Відповідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_2 від 06.06.2023 № 402 при звільненні (листопад 2021 року) позивачці нараховано 154 119,29 грн.

Згідно довідки від 06.06.2023 № 401 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_4 за період вересень-жовтень 2021 року грошове забезпечення за вересень 2021 року (30 календарних днів) склало 13 193,90 грн., за жовтень 2021 року (31 календарний день) 13 193,90 грн., середньоденне грошове забезпечення 432,59 грн.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо правових підстав нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та строків звернення до суду.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008),

Пункт 242 Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини … .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Кодекс Законів про Працю України.

Стаття 116. (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 116. (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Висновки суду у цій частині.

Позивачку виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення 10.11.2021, остаточний розрахунок проведено 20.04.2023.

Текст статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 набрав законної сили 19.07.2022.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За юридичною позицією Конституційного Суду України з прийняттям нормативно-правового акта в новій редакції втрачають чинність норми акта в попередній редакції (Ухвала від 9 липня 1998 року № 6-уп/98).

Поряд із цим, Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. (рішення Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019)

Звідси суд висновує, що до спірних правовідносин, як до правовідносин, що мають триваючий характер потрібно застосовувати наведені вище принципи правозастосування. У практичному вимірі це означатиме, що період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відліковується з дня наступного після виключення позивачки зі списків особового складу та грошового забезпечення 11.11.2021 та закінчується 19.01.2023 (6 місяців з дати набрання чинності (19.07.2022) Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пункт 2 Розділу І Порядку №100.

Середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пункт. 3. Розділу ІІІ Порядку № 100.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Пункт 4.

При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Висновки суду.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплатити розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, судом установлено, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачкою проведено 20.04.2023, звільнено 10.11.2021 тобто відлік розпочинаємо з 11.11.2021, з урахуванням припису ст. 117 КЗпП України присічною датою періоду нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення є 19.01.2023, строк затримки з 11.11.2021 по 19.01.2023 складає 435 дні (обрахунок проведено у календарних днях).

Згідно довідки ВЧ9937 про розмір середнього заробітку ОСОБА_2 від 06.06.2023 № 401 за два останні календарні місяці перед звільненням середньоденне грошове забезпечення за вересень жовтень 2021 року 432,59 грн.

Однак, суд здійснивши порівняльний аналіз вказаної довідки та довідки, що надана позивачкою до матеріалів справи про її грошове забезпечення та інші види винагород за 2021 рік установив, що відповідач, розраховуючи середньомісячне грошове забезпечення й відповідно середньоденне, не врахував усі види виплат, які згідно з п.3 Порядку № 100 включаються до складу грошового забезпечення.

Крім того, суд взяв до уваги розрахунок, що здійснений представником позивачки й установив, що до складу грошового забезпечення з якого розраховується середньомісячне й середньоденне грошове забезпечення не включено суму грошової винагороди за участь в АТО/ООС 6 500,00 грн.

Суд звертає увагу, що зазначена винагорода не належить до видів виплат, які згідно п. 4 Порядку № 100 не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Крім того, суд наголошує, що розраховуючи середньомісячне грошове забезпечення за приписами Порядку № 100 суми виплат враховуються у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Отже, за змістом довідки від 16.12.2021 про грошове забезпечення та інші види винагород за 2021 рік ОСОБА_2 за вересень 2021 року нараховано 21 878,50 грн., за жовтень 2021 року 21 625,93 грн.

Таким чином середньомісячне грошове забезпечення рахуємо: 21 878,50 +21 625,93 = 43 504,43 грн.

Середньоденне: 43 504,43 : 61 (кількість календарних днів вересень жовтень) = 713,19 грн.

Відповідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_2 від 06.06.2023 № 402 при звільненні (за листопад 2021 року) позивачці нараховано 154 119,29 грн.

Водночас розмір несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення 91 779,52 грн.

Застосовуючи методику обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що наведена у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 суд установив таке.

З урахуванням недоплаченої суми індексації позивачці мало бути сплачено при звільненні 154 119,29 + 91 779,52 = 245 898,81 грн. У відсотковому відношенні сума недоплати складає 37 %.

37 % від середньоденного заробітку (713,19 грн.) складає 263,88 грн., множимо на кількість днів затримки (435) отримуємо суму середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні 114 787,8 грн.

Установивши такі вихідні дані, суд дійшов висновку, що застосування методу розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що наведений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, з урахуванням особливостей даної справи не відповідає принципу співмірності, оскільки міра відповідальності (114 787,8 грн.) не може перевищувати допущене відповідачем правопорушення (91 779,52).

Поряд із цим у постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 821/2093/16 та від 27.04.2023 у справі №200/5415/20-а вказано, що розрахунок запропонований у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 825/325/16 з-поміж іншого зазначено, що « при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати… , те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

З огляду на перелічене правове підґрунтя, суд повертається до критеріїв наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, а саме: «п.72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

п. 86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

п. 91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: …

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;»

Щодо тривалості періоду несвоєчасного розрахунку, суд бере до уваги обставини на які посилається відповідач, з огляду на їх об`єктивність в аспекті неможливості вчинення будь-яких дій, як щодо виплати індексації позивачки так і судового захисту власної правової позиції у справі № 200/3955/22.

Водночас, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. (п. 78 постанови від 26.06.2019 у справа № 761/9584/15-ц)

Зрештою у цій постанові Велика Палата Верховного Суду, що ключовим фактором, який може свідчити про співмірність та компенсаторність суми середнього заробітку, що підлягає стягненню у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні є приблизна оцінки розміру майнових втрат працівника, які розумно можна було би передбачити.

Тому, суд розрахунок належного позивачці до відшкодування середнього заробітку здійснив, виходячи з інфляційних втрат, які зазнала позивачка у зв`язку із несвоєчасним розрахунком.

Так, згідно з відомостями Міністерства фінансів України https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/ та застосовуючи калькулятор інфляційних втрат за період з 11.11.2021 по 19.01.2023 розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 11.11.2021 по 19.01.2023 індексація на суму 91 779,52 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% * 100,60% * 101,30% * 101,60% * 104,50% * 103,10% * 102,70% * 103,10% * 100,70% * 101,10% * 101,90% * 102,50% * 100,70% * 100,70% * 100,80% = 129,409% (за період Листопад 2021 - Січень 2023) [Інфляційні нарахування] = 91 779,52 грн. (сума боргу) * 129,409% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 91 779,52 грн. (сума боргу) = 26 991,27 грн.

На цій підставі, ураховуючи критерії визначення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, з урахуванням того, що фінансування видатків відповідача здійснюється з Державного бюджету України, триваючу збройну агресію російської федерації проти України суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обставин даної справи має складати 26 991,27 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, потрібного наголосити, що суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача у частині ненарахування та невиплати й зобов`язання такого нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то суд, керуючись п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 № 13 та постановою Верховного Суду від 16.02.2023 справа № 420/20192/21 вважає, що належним способом захисту є саме стягнення відповідної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судовий збір, сплачений позивачкою, підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 26 991,27 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривня двадцять сім копійок) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 листопада 2021 року по 19 січня 2023 року без урахування обов`язкових платежів та податків відповідно до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн.88 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 26.06.2023.

Суддя І.В. Буряк