Справа № 240/9659/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/9659/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 3% річних у розмірі 522,00 грн. та інфляційні збитки у розмірі 2 151,59 грн., а всього на загальну суму 7 200,49 грн. на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2019 у справі №279/854/17 задоволено позовні вимоги та стягнуто з Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 4 526,90 грн. Однак, рішення суду відповідачем не виконувалось у період з 05.04.2019 по 06.02.2023, а тому вважає, що останній повинен сплатити позивачу за відповідний період прострочення 3% річних та інфляційні витрати.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Через відділ документального забезпечення суду 10.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи свої заперечення тим, що зобов`язання щодо сплати заборгованості по пенсії, яке виникає із судового рішення до цих зобов`язань не відноситься, а тому до цих правовідносин та зобов`язань не може застосовуватись положення ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2019 у справі №279/854/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 4 526 (чотири тисячі п`ятсот двадцять шість) грн. 90 коп. доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, передбачені ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неотриманих за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на отримання яких було нею набуто відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2015 по справі №279/3737/15-а.

На виконання вказаного рішення суду 18.06.2019 позивачу видано виконавчий лист.

21.12.2021 Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/854/17 замінено сторону боржника Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

В подальшому, позивачка звернулась із заявою до відповідача щодо суми заборгованості по справі №279/854/17 на дату надання відповіді.

Листом від 30.01.2023 за №2376-537/Т-02/8-0600/23 відповідач повідомив позивачку, що сума заборгованості складає 4 526,90 грн. і буде виплачена за наявності відповідного фінансування.

Позивачка вважаючи, що Пенсійний орган не виконує грошове зобов`язання, яке він має перед позивачем, тому відповідач повинен сплатити позивачу за відповідний період прострочення 3% річних та інфляційних витрат від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що в адміністративній справі №279/854/17 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виступало як суб`єкт владних повноважень у публічно-правовому спорі.

Поряд з вищенаведеним, слід зазначити, що за змістом частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти (частина 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині 1 статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вищевказаних норм права викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 в адміністративній справі №807/542/17, від 26.07.2021 в адміністративній справі №712/23614/12.

Отже, підстави для стягнення суми 3% річних та втрат від інфляції у цій справі відсутні, що зумовлює висновок про відмову у задоволенні позову.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виконати негайно рішення суду в межах суми платежу за один місяць, та подати звіт про виконання судового рішення протягом 10 днів з дня набрання ним законної сили, суд зазначає, що з огляду на вищезазначені та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення щомісячної грошової допомоги за один місяць та подання звіту про виконання судового рішення протягом 10 днів з дня набрання такого законної сили.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/), про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

27 червня 2023 р.