Справа № 480/6159/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2023 року Справа № 480/6159/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу №480/6159/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Сумської митниці , в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280;
- зобов`язати Сумську митницю провести митне оформлення транспортного засобу - легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.
Крім цього , позивач просить суд вирішити питання про відшкодування за рахунок відповідача понесених Позивачем судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 , який 15.12.2020 року ним було поставлено на державний облік в Литовській Республіці, що було засвідчено виданим 28.01.2021 року свідоцтвом про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_2 .
08.02.2022 року Позивачем було ввезено вищевказаний ТЗ на митну територію України через митний пост «Ягодин» Волинської митниці в митному режимі «тимчасове ввезення».
05.07.2022 року позивачем було подано до Сумської митниці заяву про зміну щодо вказаного ТЗ митного режиму «тимчасове ввезення» на митний режим «імпорт», а 25.07.2022 року заяву про продовження строку пільгового митного оформлення ТЗ, який ввозиться у зв`язку з переселенням громадянина на постійне проживання в Україну.
09.08.2022 уповноваженою Позивачем особою ФОН ОСОБА_2 було заповнено та подано мигну декларацію №UAА805020/2022/008714 в режимі ІМ 40 АА з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг ТЗ Позивача на пільгових умовах як такого, що ввозиться на митну територію України у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання. У зв`язку з цим, у графі 36 МД було вказано код митної преференції «301» щодо сплати митних платежів, а в графі 47 МД усі митні платежі було нараховано умовно, про що свідчить позначка «06» в останньому підрозділі даної графи.
Однак, розглянувши подані в інтересах Позивача документи, відповідачем було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280, відповідно до якої було відмовлено у митному оформленні товару/
Позивач вважає вказану картку відмови Cevcmrj] митниці протиправною, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою від 23.09.2022р. Сумський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №480/6159/22, та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.
10.11.2022р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 05.07.2022 позивачем було подано до Сумської митниці заяву про зміну щодо вказаного автомобіля митного режиму «тимчасове ввезення» на митний режим «імпорт», а 25.07.2022 року - заяву про продовження строку пільгового митного оформлення транспортного засобу, який ввозився з переселенням громадянина на постійне місце проживання.
В подальшому, 09.08.2022 року уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію типу ІМ 40ДЕ UA805020/2022/008714 до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Суми» на товар: Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка HYNDAI. Модель SANTAFE. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2006. Модельний рік виготовлення 2006. Тип двигуна дизельний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2188 см3. Тип кузова універсал. Колір коричневий. Призначений для перевезення людей. Колісна формула: 4x2. Ввозиться у разі перевезення громадянина на постійне місце проживання в Україну. Разом з митною декларацією UA805020/2022/008714 було надано пакет документів, визначених в графі 44 вказаної МД.
Сумською митницею було розглянуто зазначену декларацію та документи що надано з нею.
Перевіривши документи та відомості, які надавалися Позивачем було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280.
За результатами розгляду комісією прийнято висновок про не погодження можливості здійснення митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування по причині недоотримання вимог п.3 ч.10 ст.374 МКУ. Так відповідач наголошує, що згідно вказаної норми, «транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), з а у м о в и документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні».
Відповідач звертає увагу суду на те, що довідка про реєстрацію місця проживання особи не подавалася позивачем до митного органу, що підтверджується відсутністю відомостей у графі 44 митної декларації иА805020/2022/008714 від 09.08.2022 року.
Враховуючи дану обставину, посадовою особою оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA805020/2022/000280 від 09.08.2022. Відповідач вважає, що картку відмови Сумською митницею винесено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому обставини для його скасування відсутні.
22.11.2022р. до канцелярії Сумського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач звертає увагу суду на те, що у відзиві відповідач, зокрема, вказує на те, що підтвердженням права на здійснення митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування являється посвідка на постійне місце проживання в Україні. Отже, відповідач вважає, що Позивач разом із МД мав подати саме цей документ, однак не надав його і тому було винесено оскаржувану Картку відмови.
Однак, на переконання позивача, такі доводи Відповідача є помилковими. Позивач звертає увагу суду на те, що посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для постійного проживання в Україні. Проте, Позивач звертає увагу суду на те, що він (позивач - ОСОБА_1 ) являвся і являється громадянином України, який на певний період виїжджав до іноземної країни на постійне місце проживання і тепер повернувся на постійне місце проживання до своєї країни, тому цей документ йому не міг бути виданим. У зв`язку з цим, до митного оформлення Позивачем було подано вже наявні в нього паспорти громадянина України (внутрішньодержавний та для виїзду за кордон), які на час його проживання в Литовській Республіці в нього не вилучалися.
Крім цього, 07.04.2023р. представник позивача подав до суд клопотання про розподіл судових витрат та просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 4000 грн. витрат на правову допомогу та 992,40грн. витрат на сплату судового збору.
21.04.2023р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу , з посиланням на те, що розмір витрат за підготовку процесуальних документів та за участь у справі адвоката є неспівмірними зі складністю справи, встановлені адвокатом тарифи за послуги є завищеними, оскільки справа № 480/6159/22 про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії віднесена до категорії справ незначної складності відповідно до ст. 12 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог , виходячи з наступного:
Як зазначає позивач, у період його проживання в Литовській Республіці ним було придбано легковий транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SANTA FE з VIN-номером НОМЕР_7 (далі ТЗ), який 15.12.2020 року ним було поставлено на державний облік в Литовській Республіці, що було засвідчено виданим 28.01.2021 року свідоцтвом про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_2 .
В подальшому, 11.02.2022 року у зв`язку з поверненням до України право на виїзд на постійне проживання до Литовської Республіки Позивачеві було анульовано, що також підтверджується відміткою в його паспорті громадянина України серії НОМЕР_5 .
Також в паспорті для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 Позивачеві було поставлено відмітку про взяття його на період з 07.02.2022 року по 11.01.2023 року на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Литовській Республіці.
08.02.2022 року ОСОБА_1 було ввезено автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. ОСОБА_3 на митну територію України через митний пост «Яготин» Волинської митниці в митному режимі «тимчасове ввезення».
В подальшому - 05.07.2022 року Позивачем було подано до Сумської митниці заяву про зміну щодо вказаного автомобіля митного режиму «тимчасове ввезення» на митний режим «імпорт», а 25.07.2022 року - заяву про продовження строку пільгового митного оформлення транспортного засобу, який ввозився з переселенням громадянина на постійне місце проживання.
09.08.2022 року уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію типу ІМ 40ДЕ UA805020/2022/008714 до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Суми» на товар: Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка HYNDAI. Модель SANTAFE. Номер кузова (VIN): НОМЕР_7 . Календарний рік виготовлення 2006. Модельний рік виготовлення 2006. Тип двигуна дизельний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2188 см3. Тип кузова універсал. Колір коричневий. Призначений для перевезення людей. Колісна формула: 4x2. Ввозиться у разі перевезення громадянина на постійне місце проживання в Україну.
Позивачем з митною декларацією UA805020/2022/008714 було надано пакет документів, визначених в графі 44 вказаної МД:
І. за кодом «2800» - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 28.01.2021 ;
2. за кодом «4100» - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі- продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів б/н від 14.12.2020;
З. за кодом «7017» - висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом ІІА008/097661/22 від 08.08.2022;
4. за кодом «8012» - паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про дату зняття з постійного консульського обліку або анульованою відміткою про дату поставлення на такий облік БЕ 931521 від 06.09.2016;
5. за кодом «8016» - паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_4 від 13.03.2007; б.за кодом «9000» - інші некласифіковані документи аркуш погоджений б/н від 08.08.2022;
7. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи вид на жительство №760015791 від 11.01.2021;
9. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - заява №4133/10 від 06.07.2022;
10. за кодом «9000» - інші некласифіковані документи - лист з регістри б/н від 05.08.2022;
11. за кодом «9604» - заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів №4604/10 від 25.07.2022;
12. за кодом «9703» - сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу ІІА008/097661/22 від 08.08.2022.
Окрім того, в мстою підтвердженим свого права на пільгове розмитнення ТЗ Позивачем 01.08.2022 року було направлено запит до державного підприємства Литовської Республіки "Regitra", яке являється реєстраційним центром дорожніх транспортних засобів, а саме здійснює їх реєстрацію та облік і володіє повною інформацією про них. У вказаному запиті до ДП "Regitra" було поставлено такі запитання: з якої дати ТЗ Позивача було зареєстровано на постійній основі в Литовській Республіці? Коли його було знято з обліку? Підставою для отримання запитуваних відомостей було вказано статтю 374 МК України, а метою використання отриманих даних - для розмитнення ТЗ в Україні у м. Суми.
У відповідь на даний запит ДП Литовської Республіки "Regitra" було направлено на електронну пошту Позивача лист відповідь від 05.08.2022 року, відповідно до якої «згідно з даними реєстру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки транспортний засіб марка HYNDAI. Модель SANTAFE. Номер кузова (VIN): НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_9 , ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за ним з 15.12.2020 та видано реєстраційне свідоцтво №У168181. Даний транспортний засіб знято з обліку 15.07.2022 року».
Статтею 337 МК України передбачено, що однією із форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а саме: перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю. контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Розглянувши подані в інтересах Позивача документи, відповідачем було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280, відповідно до якої було відмовлено у митному оформленні товару з причин «невиконання вимок пп. б п. З ст. 374 МК України, а саме: - транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703. 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18- річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні».
У розділі «Роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Відповідачем зазначено: «Оформити нову ВМД з урахуванням вимог статті 374 МКУ».
Позивач, не погодившись із рішеннями відповідача, звернувся із вказаним позовом до суду.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються, зокрема, положеннями МК України, відповідно до частини першої статті 246 якого метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до пункту 25 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
При виявленні порушення митних правил митний орган здійснює випуск товарів до завершення розгляду справи про таке порушення за умови, що:
1) такі товари не підлягають конфіскації і не будуть потрібні надалі у процесі провадження у справі як докази;
2) декларант сплачує всі митні платежі або забезпечує їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.
Відмова у митному оформленні, за приписами частин першої, другої статті 256 МК України, - письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Частиною першою статті 29 МК України визначено, що рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України визначені статтею 374 Митного кодексу України.
Згідно з пунктом 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.
Підпунктом б) пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України встановлено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.
Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118.
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил, при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або вповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:
що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);
реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;
що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу. Працівники дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготерміновому відрядженні або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, замість довідки МЗС України подають довідку відповідної закордонної дипломатичної установи України про повернення з довгострокового відрядження або після проходження дипломатичної служби;
паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.
Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІІ Правил визначено, якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД для митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення.
Митне оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування здійснюється за рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, прийнятим на підставі позитивного висновку комісії та відображеним як резолюція на аркуші погодження.
Аркуш погодження долучається до документів, що є підставою для здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування.
У разі виявлення фактів, що підтверджують неможливість здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, вирішується питання щодо сплати належних податків і зборів (обов`язкових платежів) або зворотного вивезення ТЗ за межі митної території України. Зворотне вивезення ТЗ здійснюється за заявою власника (уповноваженої особи) з оформленням ВМД. У разі заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та надання митному органу документів з такими відомостями як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, складається протокол про порушення митних правил.
При необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України»:
постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);
перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);
перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).
Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», є такі документи та відмітки в них:
а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання», проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису «Постійне проживання», засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;
б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України).
За змістом цих норм право на пільгове митне оформлення зі звільненням від оподаткування митними платежами транспортного засобу, ввезеного громадянином на митну територію України в зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в Україну, виникає за наступних умов:
1) ввезення громадянином на митну територію України ТЗ відповідної класифікації за УКТ ЗЕД - ТЗ Позивача являється транспортним засобом особистого користування, класифікується в товарній позиції «8703» (графи 33 МД) і було ввезено ним особисто як громадянином - отже цю умову позивачем дотримано;
2) ввезення товару має відбуватися протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні Позивач ввіз ТЗ на митну територію України 08.02.2022 року, тобто протягом 6-місячного строку з дня оформлення права на повернення на постійне проживання в Україну - отже цю умову також позивачем дотримано;
3) до дня видачі документа на постійне проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років - Позивач проживав на території Литовської Республіки з 28.01.2019 року по 07.02.2022року - цю умову позивачем дотримано;
Виходячи з викладеного, усі визначені законодавцем умови звільнення ввезеного ТЗ від оподаткування митними платежами Позивачем було дотримано
Під час проживання в Литовській Республіці 14.12.2020 року Позивач придбав вищевказаний ТЗ, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.12.2020 року, та був за ним зареєстрований протягом періоду перебування на постійному проживанні у даній країні, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 , аж до зняті я його з обліку - 15.07.2022 року у зв`язку з поверненням на проживання в Україну.
07.02.2022 року Позивача було знято з постійного консульського обліку в Литовській Республіці у зв`язку з поверненням на проживання до України.
11.02.2022 року в його паспорті громадянина України поставлено штамп про анулювання попереднього штампу про право на постійне проживання в Литовській Республіці, а 15.02.2022 року Позивач зареєстрував своє місце постійного проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .
Таки чином, надані для митного оформлення документи у повній мірі свідчили про дотримання Позивачем встановлених підпунктом «б» пункту З частини 10 статті 274 МК України умов та наявність у нього права на митне оформлення ввезеного ним автомобіля зі звільненням від сплати митних платежів у зв`язку з поверненням в У країну на постійне місце проживання.
Верховний Суд в постанові від 23 січня 2020 року у справі №815/273/15 зробив висновок, що аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу необхідна одночасна наявність таких обставин:
- особа повинна переселятись до України на постійне місце проживання;
- особа повинна звернутися за таким оформленням протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні;
- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;
- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна бути власником такого транспортного засобу не менше року;
- транспортний засіб мав перебувати за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Проаналізувавши вищенаведені обставини, судом встановлено, що позивачем дотримано встановлені п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України вимоги, за яких при ввезенні на митну територію України транспортного засобу особа звільняється від оподаткування митними платежами.
Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність та протиправність прийнятої відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805020/2022/000280. Відповідно, зазначена картка відмови в прийнятті митної декларації підлягає скасуванню.
При цьому вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання Сумську митницю здійснити митне оформлення транспортного засобу - легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTAFE з VIN-номером НОМЕР_1 за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Таким чином, враховуючи висновок суду про обґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення Сумської митниці, суд вважає за доцільне з урахуванням вимог ст.9 КАС України задовольнити і похідну вимогу позивача та зобов`язати Сумську митницю здійснити митне оформлення транспортного засобу легкового транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SANTA FE з VIN-номером НОМЕР_1 за митною декларацією №UA805020/2022/008714 від 09.08.2022 року зі звільненням від сплати митних платежів відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 4 ст.245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Суд зазначає, що позивачем з метою митного оформлення зазначеного транспортного засобу були подані всі необхідні документи.
Отже суд бере до уваги, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Так як, по даній справі, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача, суб`єкта владних повноважень, враховуючи що воно прийнято на підставі неповного, необ`єктивного дослідження всіх документів які були надані з метою митного оформлення зазначеного транспортного засобу, та вважає необхідним застосувати положення 4 ст.245 КАС України, що є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позивач навів законні й обґрунтовані підстави, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., суд зазначає таке.
Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням частин 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
При вирішенні цього питання, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, згідно із Рішенням ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачі долучили: договір про надання правничої допомоги від 31.08.2022, квитанцію №107 від 05.09.2022р. на суму 4000 грн. (додано до клопотання про розподіл судових витрат).
У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що предмет спору в цій справі є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних. До того ж, представник позивачів участь у судових засіданнях не бере. Митний орган вважає, що заявлений позивачами розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним для даної категорії спорів та неспівмірним зі складністю справи.
Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі/West Alliance Limited проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Разом з тим, на думку суду, розрахунок правничої допомоги дещо завищений у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачам послуг та з урахуванням того, що розгляд справи проводиться у письмовому провадженні.
Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд робить висновок, що розмір витрат, зазначений позивачем, не є пропорційним, а тому сума гонорару, визначена позивачами та їх адвокатом, є завищеним щодо відповідача та повинна бути зменшеною.
На підставі вищенаведеного, до відшкодування належать судові витрати позивачів на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Отже, з Сумської митниці Державної митної служби України слід стягнути понесені позивачами витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція від 19.09.2022р.
Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805020/2022/000280.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець