Справа № 140/7893/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7893/23 пров. № А/857/8904/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/7893/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції -Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення - 01.05.2023 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 в частині виконання зобов`язання про надання довідки про трудовий стаж відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"; відшкодування моральної шкоди; постановлення окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнані протиправними; постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення з надсиланням прокурору або органу досудового розслідування з зобов`язанням надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений строк.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є таке, що набрало законної сили, рішення суду, а саме рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №140/3056/22, та звертаючись до суду з цим позовом, позивач фактично оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиконання вказаного рішення суду, тому на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що звернення до суду з новою позовною заявою стосувалося встановлення бездіяльності посадових осіб відповідача при невиконанні рішення суду, що відповідно до ч. 2 ст. 370 КАС України тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В позовній заяві було вказано на посадових-службових осіб відповідача з назвою займаних посад та прізвищами. В прохальній частині позовної заяви вказувалося на визнання протиправною діяльність відповідача при виконанні рішення суду та постановлення окремих ухвал про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Як встановив суд першої інстанції та не заперечується апелянтом, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №140/3056/22, яке набрало законної сили 10.04.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії вирішено задовольнити частково: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні довідки про трудовий стаж відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області надати ОСОБА_1 довідку з врахуванням номерів 20-21 та 26-27 у трудовій книжці ОСОБА_1 у повному об`ємі; в задоволенні решти позовних вимог відмовити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 366,00 грн.

За змістом позовної заяви позивач вважає, що ГУ ПФУ у Волинській області не виконало рішення суду у справі №140/3056/22 від 22.11.2022.

Позивач вказує, що рішенням суду визнано протиправним рішення відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 довідки про трудовий стаж відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте відповідачем була надіслана форма PC, відповідно до Закону України "Про обов`язкове державне пенсійне страхування". Вказана форма PC, по змісту не відповідає довідці про трудовий стаж відповідно до трудової книжки з урахуванням номерів 20-21 повинно бути вказано, у розділі "Відомості про роботу", період роботи з 18.02.1998 р. по 31.10.2007 р., з урахуванням номерів 26-27 повинно бути вказано, у розділі "Відомості про роботу", період роботи з 01.07.2010 р. по 30.07.2010 р.

В надісланій формі PC період роботи, який мав відповідати номеру 20-21, вказано з 18.02.1998 по 31.12.2003 р., а за номери 26-27, вказано з 01.07.2010 р. до 08.07.2010 р.

ОСОБА_1 вважає, що не виконавши рішення, а затримка в отриманні ним довідки про трудовий стаж, відповідно до рішення суду, затримує здійснення реалізації його права на отримання статусу "Ветеран праці", відповідно до Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в України" від 16.12.1993 №3721-XII, що у свою чергу, затримує можливість отримати пільги відповідно до вказаного закону, призначення яких знаходиться у компетенції відповідача.

Апеляційний суд приходить до переконання, що звернення до суду із цим позовом обумовлене невиконанням або неналежним (неповним) виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №140/3056/22, що набрало законної сили.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу зазначених законодавчих норм видно, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачами на виконання судових рішень позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.

Відповідно, якщо позивачка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна має звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 295/13613/16, від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 640/15623/19.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач фактично оскаржує бездіяльність відповідача під час виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №140/3056/22 в частині ненадання належної довідки.

Тобто, позивач обрав спосіб захисту порушеного права шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, яка фактично вчинена при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №140/3056/22.

Проте, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, спір між сторонами вже вирішений судом у межах справи №140/3056/22, спірні правовідносини перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки судді суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі -без змін.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/7893/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 26.06.2023 року