Справа № 620/4575/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Чернігів Справа № 620/4575/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо видання наказу від 20.03.2023 № 1354 про притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та не виплати йому щомісячної премії та одноразової винагороди за безпосередню участь у бойових діях у розмірі 100000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому лейтенанту ОСОБА_2 безпідставно не виплачені йому щомісячну премію та одноразову винагороду за безпосередню участь у бойових діях у розмірі 100000 грн, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що до позивача безпідставно застосоване дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за самовільне залишення військової частини, в той час як позивач здійснював заходи зі здачі попередньої та прийом призначеної посади. Окрім того, командир 47 запасної роти знав де знаходиться позивач, оскільки останній постійно спілкувався з ним за допомогою засобів телефонного зв`язку, а тому факт оголошення його таким, що самовільно залишив військову частину став несподіванкою. Вважає, що службове розслідування проведено упереджено, однобоко та не повно, оскільки наявні в ньому висновки зводяться лише до вказівок на загальні норми законів та Статутів Збройних Сил України, при цьому докази скоєння ним будь-якого правопорушення взагалі відсутні.

Вказує, що з матеріалів службового розслідування неможливо встановити факт надання ОСОБА_1 наказу з`явитися до розташування 47 запасної роти в с. Андріївка Донецької області саме 27.01.2023 після чого доповісти про своє прибуття її командиру, старшому лейтенанту ОСОБА_3 . Також, відсутні і докази того, що старший лейтенант ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом. Окрім того вказує, що до матеріалів службового розслідування долучені витяги з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2023 №63, яким були внесені зміни до раніше виданих наказів від 26.01.2023 № 26 та від

28.01.2023 № 28, водночас, оригінали наказів, до яких вносилися зміни, не долучалися. Так, пункт 23 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2023 № 63 свідчить про те, що до наказу від 26.01.2023 № 26 був внесений пункт про підпорядкування старшого лейтенанта ОСОБА_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 .

Своєю чергою, позивач вважає, що рапорт від 29.01.2023 про прийняття посади офіцера резерву та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 щодо початку виконання ним обов`язків за зазначеною посадою свідчать про те, що станом на 27.01.2023 посаду офіцера резерву 47 запасної роти він ще не прийняв, а тому старший лейтенант ОСОБА_3 на той час не являвся його командиром та не мав права надавати йому будь-які накази (розпорядження) та об`являти його таким, що самовільно залишив військову частину.

У відзиві на позов представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки службовим розслідуванням в повній мірі доведено вину позивача в грубому порушенні військової дисципліни, що є неприпустимим в умовах воєнного стану. Не виплата премій та додаткової винагороди є наслідком дисциплінарного стягнення, що прямо передбачено окремим дорученням Міністра оборони.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 20.04.2022, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022 №4 (а.с. 40).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.01.2023 №74 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера прес-служби, призначено на посаду офіцера резерву 47 запасної роти, що вбачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 №37 (а.с. 52).

ОСОБА_1 , вибув у відрядження на три доби з 23 по 25 січня 2023 року до пункту постійної дислокації м. Остер Чернігівської області для прийому та передачі посади (а.с. 65).

На підставі доповіді командира 47 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 27.01.2023 №670/1 щодо неприбуття до розташування підрозділу офіцера резерву 47 запасної роти ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 №451 призначено службове розслідування за даним фактом (а.с. 35, 36).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023 №1406 термін проведення службового розслідування продовжено до 08.03.2023 (а.с. 38).

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 06.03.2023 (а.с. 30-34), в якому зафіксовано факт порушення військової дисципліни та запропоновано накласти дисциплінарне стягнення «Сувора догана», не виплачувати щомісячну премію за січень 2023 року та не включати до наказу про виплату одноразової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за січень 2023 року.

За результатами службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення, яким визначено службове розслідування вважати завершеним (а.с. 27) та наказом від 20.03.2023 №1354 на старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана», а також позбавлено виплати щомісячної премії за січень 2023 року та одноразової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 року. (а.с. 53).

Позивач не погоджується із діями відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на "Ви". (стаття 49 та стаття 50 Статуту).

Стаття 56 Статуту передбачає, що військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 5 Розділу ІІІ Порядку №608).

Так, з метою уточнення причин та умов неприбуття до розташування підрозділу 27 січня 2023 року офіцера резерву 47 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , на підставі доповіді командира 47 запасної роти старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 27.01.2023 №670/1, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ «Про проведення службового розслідування» від 27.01.2023 року №451.

Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини, які встановлені під час його проведення.

За приписами частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, згідно із Актом службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_1 вимог статей 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Неприбуття до підрозділу в умовах воєнного стану розцінене як самовільне залишення військової частини або місця служби і такі дії мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Слід зазначити, що в поясненнях, наданих 22.02.2023 в рамках службового розслідування, позивач вказав на те, що з 26.01.2023 на 27.01.2023 він знаходився в 47 запасній роті, та 27.01.2023 за дозволом командира 47 запасної роти старшого лейтенанта ОСОБА_3 вибув у медичну роту (м. Краматорськ) для отримання направлення на операцію. Після прибуття до розташування 47 запасної роти позивач особисто доповів командиру 47 запасної роти про прибуття та про виконані ним задачі.

Крім того, із пояснень позивача слідує, що 27.01.2023 він близько 18 години зустрічався із журналістами, а з 21:00 по 22:30 перебував в автомобільній службі разом із майором ОСОБА_4 , де передавали волонтерське авто, до розташування 47 запасної роти приблизно об 23:15 27 січня 2023 року.

Згідно із поясненнями представника автомобільної служби частини капітана ОСОБА_5 під час приймання-здачі автомобіля Mitsubishi L200 (номерний знак НОМЕР_2 ) старшого лейтенанта ОСОБА_1 він не бачив (а.с. 51).

Таким чином, матеріали службового розслідування підтверджують факт звернення позивача за дозволом вибути до медичної роти, отримання цього дозволу від командира 47 запасної роти ОСОБА_3 , втім інших дозволів на зустріч із журналістами та передачу автомобіля позивачеві надано не було.

Таким чином, відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №608, можна дійти висновку, що в ході службового розслідування досліджено факти та пояснення військовослужбовців, вжито всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення та відповідно до пункту 5 Акту службового розслідування встановлено, що причиною, яка сприяла вчиненню правопорушення стало особиста недисциплінованість старшого лейтенанта ОСОБА_1 , яка виразилась в неприбутті в підрозділ, що в умовах воєнного стану можна розцінювати як самовільне залишення військової частини.

Виходячи з наведеного вище, у суду відсутні сумніви щодо об`єктивності та правильності відображення відповідачем в Акті службового розслідування фактичних обставин, що також підтверджується поясненнями, відібраними в ході такого розслідування.

Відповідно до приписів Дисциплінарного Статуту та п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

На підставі акту службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 220.03.2023 №1354 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (а.с. 53).

Слід зазначити, що «Сувора догана» є одним із видів стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, передбачене приписами ст. 48 Дисциплінарного статуту.

Суд бере до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Крім цього, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України не визначено конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Зазначені висновки суду узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірний наказ є правомірним та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Своєю чергою, відповідно до пункту 5 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до пункту 14 Розділу XXXIV вказаного вище порядку до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

За таких обставин, зважаючи на відмову в задоволенні вимог щодо скасування наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, вимоги позивача в частині виплати премії та додаткової винагороди також задоволенню не підлягають.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено відповідачем при розгляді даної справи.

Підстави для розподілу судових витрат згідно із ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Дата складення повного рішення суду - 22.06.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб