Справа № 600/1919/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/1919/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповаідачі), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати: рішення про відмову про призначення пенсії № 24 від 24.10.2022 Головного у правління Пенсійного фонду України в Одеській області; рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 20.02.2023 №24 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; рішення про відмову в призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 20.02.2023 №24) від 01.03.2023 № 24 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV, як матері тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, яка виховала дитину до досягнення шестирічного віку, з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме: з 18.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачі помилково розрахували його стаж роботи та не взяли до уваги період роботи з 10.05.1995 по 01.06.2002.

На думку позивача, відсутність у трудовій книжці інформації про реорганізацію підприємства не можу бути підставою для не зарахування йому трудового стажу, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені трудовій книжці. Водночас, трудовою книжкою підтверджується період його навчання.

Позивач також зазначав, що доводи відповідачів щодо не підтвердження факту визнання його сина тяжко хворим після досягнення шестирічного віку ґрунтуються на невірному тлумаченні Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

На переконання позивача, допустимим та достатнім доказом наявності в ОСОБА_2 тяжкої хвороби для цілей застосування п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжке перинальне ураження нервової системи до досягнення неї 6-річного віку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву зазначило, що оскаржуване рішення від 01.03.2023 №24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" прийнято, оскільки визнання дитини позивача тяжкохворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, до досягнення 6-річного віку не підтверджено в установленому порядку.

Крім того, відповідач зазначав, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди, зокрема згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення позивача становить 17 років 09 місяців 08 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.10.2022 № 24 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п.3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1986 по 24.06.1989, оскільки до диплому не надано додаток, що не дає можливості визначити початок навчання;

- період роботи з 10.05.1995 по 01.06.2002, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області також зазначало, що після винесення рішення Головного управління від 24.10.2022 № 24, позивачем було здійснено всіх можливих заходів для виправлення помилок в доданих до заяви від 18.10.2022 документах та подано нову заяву про призначення пенсії з новими документами 13.02.2023.

Тобто, на момент 13.02.2023, рішення № 24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії позивачу приймалося на підставі наданих документів і воно було прийняте згідно законодавства України.

При винесенні рішення від 01.03.2023 №24, рішення від 24.10.2022 № 24 автоматично скасовано.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що предметом спору в даному позові має бути тільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.03.2023 № 24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком (на заміну рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком від 20.02.2023 №24).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у відзиві на позовну заяву зазначило, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. Відповідач вказував, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.03.2023 № 24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком є правомірним, оскільки позивачем для підтвердження права на достроковий вихід на пенсію згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не надано документи відповідно до п. 2.18 Порядку № 22-1.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-60, 61-62).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.07.1996 (а.с. 28, 51).

Згідно довідки ЛКК КНП Кельменецька багатопрофільна лікарня від 22.09.2022 № 520/3, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз тяжке перинатальне ураження нервової системи з тяжким клінічним перебігом захворювання з виразним порушенням функціонального стану центральної нервової системи, внаслідок чого інвалідізуючий фактор наступив до 6-тирічного віку (а.с. 29, 52).

18.10.2022 позивач через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 64 - 65).

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.10.2022 № 24 відмовлено позивачу у призначені дострокової пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж визначений п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (страховий стаж становить 7 років 5 місяців 21 день) (а.с. 66).

За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано:

- період навчання згідно диплому КК №008130 від 22.06.1993, оскільки до диплому не надано додаток, що не дає можливості визначити початок навчання;

- період роботи з 10.05.1995 по 01.06.2002, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

Крім того, в рішенні вказано, що відсутня скан-копія 6-7 сторінки паспорту та необхідно долучити довідку МСЕК дитини-інваліда.

31.10.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом за вих. № 2400-1706-8/36778 повідомило позивача про прийняття рішення від 24.10.2022 № 24 про відмову у призначені пенсії (а.с. 22 - 23).

13.02.2023 позивач вдруге через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.02.2023 № 24 відмовлено позивачу у призначені дострокової пенсії за віком, оскільки визнання дитини заявниці дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку не підтверджено в установленому порядку. Крім того, в рішенні вказано, що до страхового стажу зараховані всі періоди 17 років 09 місяців 08 днів (а.с. 72-73).

01.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом за вих. № 2400-1706-8/7896 повідомило позивача про прийняття рішення від 20.02.2023 № 24 про відмову у призначені дострокової пенсії за віком (а.с. 33).

Матеріалами справи також підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 01.03.2023 винесено рішення № 24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком (на заміну рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком від 20.02.2023 № 24), оскільки визнання дитини заявниці тяжкохворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, до досягнення 6 річного віку не підтверджено в установленому порядку. Крім того, в рішенні вказано, що до страхового стажу зараховані всі періоди 17 років 09 місяців 08 днів (а.с. 72-73).

Вважаючи рішення про відмову у призначені дострокової пенсії за віком протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема у 2022 році не менше 29 років.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Як судом встановлено, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж визначений п.3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (страховий стаж становить 7 років 5 місяців 21 день)

За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано:

- період навчання згідно диплому КК №008130 від 22.06.1993, оскільки до диплому не надано додаток, що не дає можливості визначити початок навчання;

- період роботи з 10.05.1995 по 01.06.2002, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Відповідачем також не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Дослідженням трудової книжки позивача НОМЕР_2 встановлено, що з 01.09.1988 по 22.06.1993 позивач навчався в Чернівецькому державному університеті ім. Ю. Федьковича. У період з 10.05.1995 по 01.06.2022 позивач працював на посаді інженера по якості в Чортківському горілчаному заводі (а.с. 111 - 112).

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

Враховуючи викладені висновки, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.10.2022 № 24 про відмову у призначенні пенсії.

Суд відхиляє доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про те, що при винесені наступного рішення по пенсійні справі позивача, попереднє рішення автоматично скасовується, оскільки таке відповідачем ніяк не обґрунтовано.

Стосовно рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.03.2023 № 24 та від 20.02.2023 № 24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Статтею 10 Закону N 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Статтею ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94)

У разі відсутності матері, коли виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років.

Аналізуючи вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що право на пенсію мають матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому, особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до абз. 4 п.п. 6 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність.

Пункт 2.18 Порядку № 22-1 передбачає, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Визнання дитини тяжко хворою, якій не встановлено інвалідність, засвідчується посвідченням одержувача допомоги, довідкою про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, виданою закладом охорони здоров`я, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132. У разі якщо дитина визнана тяжко хворою після досягнення шестирічного віку надається медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжку хворобу до досягнення нею шестирічного віку.

Судом встановлено, що станом на 18.10.2022 (дата звернення із заявою при призначення пенсії) позивач досягнув віку 50 років та набув стажу роботи більше 17 років 09 місяців 08 днів.

Згідно довідки ЛКК КНП Кельменецька багатопрофільна лікарня від 22.09.2022 № 520/3, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз тяжке перинатальне ураження нервової системи з тяжким клінічним перебігом захворювання з виразним порушенням функціонального стану центральної нервової системи, внаслідок чого інвалідізуючий фактор наступив до 6-тирічного віку (а.с. 29, 52).

Таким чино, твердження відповідачів щодо відсутності зазначення у вищевказаній довідці інформації про те, що ОСОБА_2 має медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, не відповідають дійсності, адже довідка містить таку відмітку, підписана головою ЛКК, членами ЛКК, містить дату - 22.09.2022, та печатку ЛКК КНП Кельменецька багатопрофільна лікарня.

Доказів визнання вказаної довідки недійсною відповідачами до суду не надано.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючись врахувати довідку ЛКК КНП Кельменецька багатопрофільна лікарня від 22.09.2022 № 520/3, що надає право на призначення позивачу дострокової пенсії за віком, діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржувані рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято пенсійним органом без урахування всіх обставин по справі, що мають значення для його прийняття та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.02.2023 № 24 та від 01.03.2023 № 24.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-1V як матері тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, яка виховала дитину до досягнення шестирічного віку, з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме: з 18.10.2022, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятих оскаржуваних рішень про відмову в призначенні позивачу пенсії, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправними та скасування вказаних рішень, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, як орган, за місцем проживання якого знаходиться позивач, повторно розглянути заяви позивача про призначення пенсії від 18.10.2022 та 13.02.2023, з урахуванням висновків суду.

Стосовно ефективності такого способу захисту варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд і зазначати будь-яку підставу для відмови.

Втім, наведених обставин не встановлено, а оцінка судом правомірності, фактично, оскаржуваних рішень стосувалася лише тих мотивів, які наведено у них.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 8 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на наведені положення ст. 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскаржувані рішення яких визнано протиправними та скасовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 77, 90, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.10.2022 № 24 про відмову у призначенні пенсії.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.02.2023 №24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.03.2023 № 24 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 18.10.2022 та 13.02.2023 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 357,86 грн.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 715,74 грн.

8. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, ).

Суддя В.К. Левицький