Справа № 280/2815/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 червня 2023 року Справа № 280/2815/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що старший стрілець 3-го відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 (старший солдат) ОСОБА_1 знаходиться в підпорядкуванні та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії з 11.04.2022 по теперішній час. Так, Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2023 по справі № 335/1243/22 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Окрім того, Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2023 по справі № 335/660/22 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Зазначає, що адміністративні правопорушення були вчинені в один і той самий день, а саме 18.01.2023, за що позивача було позбавлено винагороди до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень та лютий 2023 року, всупереч п. 8 наказу Командувача Національної гвардії України № 89 від 29.03.2022. Вважає позбавлення винагороди до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за лютий 2023 року протиправною та просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.05.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів від дня одержання відповідної ухвали суду, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 22.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач 13.06.2023 подав до суду відзив на позовну заяву та зазначив, що на підставі рапорту т.в.о. командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 18.01.2023 був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 139 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення території військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_1 ». На підставі даного наказу проведено службове розслідування та виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2023 № 275 «Про результати проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення території військового об`єкту військовослужбовцем стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно до вказаного наказу командира військової частини, за самовільне залишення військової частини місця служби на військовому обєкті СП № ЗП01 в особливий період під час дії воєнного стану щодо старшого стрільця 3 відділення 4 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 складено протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КЗпАП та направлено для розгляду по суті до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. 13.02.2023 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Під час проведення службового розслідування позивач надавав письмові пояснення та був обізнаний про хід службового розслідування. Вважає свої дії по обмеженню виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн. правомірними та просить у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено та підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023 № 809, що старший солдат ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2023 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 11.04.2022 по теперішній час.

05.04.2023 позивачем на ім`я командира в/ч НОМЕР_3 було подано рапорт з проханням здійснити виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, за лютий 2023 року.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.04.2023 № 3/33/12-2119 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди за січень та лютий 2023 року у зв`язку з встановленням службовим розслідуванням фактів військового адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-11 «Самовільне залишення військової частини або місця служби» та ст. 172-20 «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів», а тому керуючись п. 8 Наказу командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 № 89 до наказу про виплату додаткової винагороди не включені військовослужбовці, щодо яких складені матеріали про військові адміністративні правопорушення за увесь місяць, в якому вчинені такі дії.

Не погоджуючись із тим, що додаткова винагорода в розмірі 30000 грн за лютий 2023 року не виплачувалась, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон № 2011-XII).

Приписами статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Закон України «Про Національну гвардію України» (надалі - Закон № 876-VII) визначає правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження.

Статтею 1 Закону № 876-VII визначено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

З введенням воєнного стану Національна гвардія України для виконання завдань з оборони держави приводиться в готовність до виконання завдань за призначенням і підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України, крім військових частин (підрозділів), які здійснюють конвоювання та охорону дипломатичних представництв. (Частина третя статті 6-1 Закону № 876-VII).

Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що Національна гвардія України підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України та Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 4 Закону № 876-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 876-VII Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства (частина друга статті 21 Закону № 876-VII).

При цьому, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон № 2011-XII).

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону № 876-VII грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення резервістів Національної гвардії України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених приписів чинного законодавства свідчить, що питання грошового забезпечення можуть бути врегульовані нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністра оборони України, керівників центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У цьому випадку грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України мають право врегульовувати своїми нормативно-правовими актами Кабінет Міністрів України, Міністр оборони України, Міністр внутрішніх справ України.

Загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні (продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Аналіз вказаної норми, в контексті спірних правовідносин, свідчить, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Матеріали справи свідчать, що спірні правовідносини, наразі, стосуються невиплати позивачеві спірної винагороди лише за лютий 2023 року.

Так, підставою відмови у виплаті позивачеві спірної винагороди за лютий 2023 року відповідач, у поданих ним до суду документах, обґрунтовує вчинення позивачем військових адміністративних правопорушень та приписами Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, які були затверджені наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 № 89 (далі по тексту Наказ №89).

Наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 затверджено Інструкцією з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Інструкція №89) та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №89 на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.

Згідно з пунктом 3 Інструкції №89 виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.

Пунктом 4 Інструкції передбачено, що підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються не пізніше 10 числа поточного місяця.

Підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Разом з тим, відповідно до п. 8 Інструкції № 89 до наказу про виплату додаткової винагороди також не включаються військовослужбовці, щодо яких складено матеріали про військові адміністративні правопорушення за увесь місяць в якому вчинені такі дії.

Так судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2023 по справі № 335/660/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3655 грн. в дохід держави.

Підставою для накладення вищезгаданого адміністративного стягнення слугувало те, що 18.01.2023 о 21 год. 50 хв. старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 3-го відділення 4-го стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , в умовах особливого періоду, під час воєнного стану, повернувся зі звільнення до військового об`єкту з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), під час медичного обстеження, згідно з висновком лікаря КНП «ОКЗНПД» ЗОР № 467 від 18.01.2023 встановлено алкогольне сп`яніння.

Окрім того, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2023 по справі № 335/1243/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2465 грн. в дохід держави.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, стало залишення старшим солдатом ОСОБА_1 без поважної причини військового об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та відсутність на військовому об`єкті з 20:20 год. до 21:50 год. 18.01.2023.

Тобто, розглядаючи матеріали справи за протоколами про адміністративне правопорушення, складеними відносно ОСОБА_1 за ознаками військових адміністративних правопорушень, передбаченими ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, судом було встановлено факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень у січні 2023 року.

Щодо посилання відповідача на необхідність застосовувати у спірних правовідносинах Наказ командувача Національної гвардії України №89, суд зазначає таке.

Постановою КМ № 793 від 07.07.2022, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Разом з цим, судом з приписів Законів України № 2011-XII та № 876-VII грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України мають право врегульовувати своїми нормативно-правовими актами Кабінет Міністрів України, Міністр оборони України, Міністр внутрішніх справ України.

Отже, на переконання суду, Командувач Національної гвардії України не наділений повноваженнями визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою.

На обґрунтування такої позиції, суд наводить такі доводи.

Статтею 117 Конституції України передбачено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, які виступають суб`єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативних актів міністерств та інших органів державної виконавчої влади" з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 вказаного Указу Президента України передбачено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 (далі-Положення).

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України (далі-Мін`юст) та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27.06.96 № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

Положенням установлено, що державній реєстрації в Мін`юсті підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше правових норм.

Отже, наведений наказ командувача Національної гвардії України №89 не є нормативно-правовим актом та ухвалений не уповноваженою на те особою, та, відповідно не може бути застосований до спірних правовідносинах.

Окрім того, суд зазначає, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 37 затверджено Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, який набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 лютого 2023 року, та який, на думку суду, підлягає застосуванню у спірний період, чого відповідачем зроблено не було.

Жодних підстав для невиплати позивачеві спірної винагороди у лютому 2023 року судом не встановлено, а відповідачем не наведено.

Факт наявності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за дії, вчинені у січні 2023 року, на переконання суду, не можуть бути підставою для позбавлення таких виплат і в лютому 2023 року та не мають значення для вирішення питання про виплату позивачеві спірної винагороди, оскільки до суду не надано доказів вчинення позивачем правопорушень у лютому 2023 року.

Разом з цим суд зауважує, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Враховуючи наведене, суд зауважує, що розповсюдження дії п. 2-1 Постанови № 168 (в частині надання встановлених законом суб`єктам видання нормативно-правових актів, які регулюють порядок та умови виплати додаткова винагорода, визначеної Постаново № 168) не може впливати на право позивача отримати додаткову винагороду у порядку та на умовах, чинних на момент саме виникнення такого права(за результатами лютого 2023 року).

При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також суд враховує, що відповідач жодним чином не довів підстав для невиплати додаткової винагороди позивачу за лютий 2023 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за лютий 2023 року, виходячи з розміру 30 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу перебування на військовій службі у лютому 2023 року.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23.06.2023.

Суддя А.В. Сіпака