Справа № 600/194/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/194/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Дністровської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії Дністровської районної державної адміністрації;

- поновити на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з відповідача на його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 388432 грн. 47 коп.

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення його на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

1.2. Ухвалою суду від 20.01.2023 року даний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

1.3. Ухвалою суду від 02.02.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

1.4. Ухвалою суду від 06.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду.

1.5. Ухвалою суду від 21.03.2023 року визнано поважними причини пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом та поновлено пропущений строк звернення до суду та продовжено розгляд адміністративної справи № 600/194/23-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

1.6. Ухвалою суду від 08.06.2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін та витребувано додаткові докази

1.7. 22.06.2022 року від представників сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. Внаслідок реалізації Розпорядження Дністровської районної державної адміністрації від 31.01.2022 року №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державно1 адміністрації від 18.03.2021 №44 (зі змінами)», яким посаду першого заступника голови районної державної адміністрації, заступників голови районної державної адміністрації виведено зі штату районної державної адміністрації, ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації.

2.2. Із діями відповідача щодо його звільнення позивач не згідний, оскільки посаду першого заступника голови районної державної адміністрації було повторно внесено до структури Дністровської РДА згідно розпорядження № 29 від 09.03.2022 року, проте, фактичного поновлення його на посаді не відбулося.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

3.1. Відповідно до наданих у судовому засіданні суду пояснень та згідно позиції, яка наведена у позові позивач зазначає, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.03.2021 року працював на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної (військової) адміністрації (надалі - Дністровська РДА), що підтверджується копією трудової книжки. 01.04.2022 року, про що зроблено запис у трудовій книжці, його було звільнено із зазначеної вище посади на підставі розпорядження № 13 від 31.01.2022 року, виходячи зі змісту якого, було прийнято рішення вивести, зокрема, посаду першого заступника голови районної державної адміністрації.

3.2. Згодом, розпорядженням № 29 від 09.03.2022 року посаду першого заступника голови районної державної адміністрації було повторно внесено до структури Дністровської РДА, проте фактичного поновлення позивача на посаді не відбулося.

3.3. Позивач наголошує, що він мав легітимні очікування, що його не буде звільнено із займаної посади, адже, фактично, звільнення відбулося 01.04.2022 року, а посаду, яку він займав, - повторно введено до структури апарату 09.03.2022 року.

3.4. Вказує, що 09.03.2022 року йому було запропоновано зайняти посаду радника голови районної державної адміністрації, однак ним було написано пояснюючу, відповідно до якої відмовився від пропозиції зайняти відповідну посаду. Зауважує, що на момент написання відповідної пояснюючої йому не було відомо про розпорядження № 29 від 09.03.2022 року. Відповідач, зловживаючи своїми правами, умисно не ознайомивши його із розпорядження № 29 від 09.03.2022 року, вчинив незаконні дії, що знаходять своє вираження у звільнені його з посади, адже, де-юре, його звільнено 01.04.2022 року у зв`язку із зміною структури Дністровської РДА (на підставі розпорядження № 13 від 31.01.2022 року), а саме, у зв`язку із виведенням займаної ним посади.

3.5. Звертає увагу, що розпорядження № 13 від 31.01.2022 року, фактично, було скасовано в контексті виведення посади першого заступника голови районної державної адміністрації, адже розпорядженням № 29 від 29.03.2022 року зазначену посаду, яку він займав, було повторно введено до структури Дністровської РДА. У свою чергу, йому було запропоновано лише посаду радника голови районної державної адміністрації, хоча, станом на 09.03.2022 року, посаду першого заступника голови районної державної адміністрації, яку він займав, було введено до структури Дністровської районної державної адміністрації. Однак відповідач не запропонував йому повернутися на займану посаду після повторного введення її в структуру адміністрації.

3.6. На запитання суду чому він не оскаржив Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач суду пояснив, що він про нього не знав, а позов готував адвокат.

Позиція відповідача

3.7. Відповідно до пояснень представника відповідача та його відзиву, останній позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує наступним.

3.8. 01.02.2022 року ОСОБА_1 попереджено про заплановане вивільнення із займаної посади не раніше ніж за два місяці від дати персонального попередження відповідно до п. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Також, після відповідного попередження, позивачу запропоновано посаду радника голови Дністровської районної державної адміністрації від якої останній, відмовився. Інших вакантних посад не було запропоновано позивачу у зв`язку з тим, що інші вакантні посади є посадами державної служби. Відповідно до Закону України від 09 листопада 2017 року №2190-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» внесено зміни до Закону України «Про державну службу» стосовно непоширення його дій на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників. Тобто дія Закону України «Про державну службу» не поширюється посаду першого заступника голови районної державної адміністрації.

3.9. Стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то представник відповідача наголошує на тому, що з 20 квітня 2022 року підтверджено факт перебування позивача у трудових відносинах з обласною державною адміністрацією (обласною військовою адміністрацією). А тому, вважає за необхідне зазначити, що вимоги стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу потрібно враховувати до 20 квітня 2022 року.

3.10. На уточнююче запитання суду, чи пропонувалась позивачу посаду першого заступника голови районної державної адміністрації після повторного її введення 09.03.2022 року, представник відповідача пояснив, що ні, і йому не відомо чому така посада не пропонувалась позивачеві. При цьому зазначив, що на новоутворену посаду було призначено іншу особу, яка в березні 2022 року разом з позивачем виконували обов`язки першого заступника.

Також, представник відповідача суду пояснив, що обсяг повноважень першого заступника голови районної державної адміністрації після введення цієї посади повторно, не змінився.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Відповідно до наявної у справі копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації (розпорядження №10-ОС від 10.03.2021 року).

4.2. Розпорядженням №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено 01.04.2022 року з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації у зв`язку із скороченням посади внаслідок зміни структури районної державної адміністрації, на реалізацію Розпорядження № 13 від 31.01.2022 року.

4.3. Судом досліджено наявну у матеріалах справи копію Розпорядження Дністровської районної державної адміністрації від 31.01.2022 року №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 №44 (зі змінами)», та встановлено, що підпунктом 1 пункту 2 даного розпорядження визначено внести зміни до розпорядження районної державної адміністрації від 18 березня 2021 року №44 «Про затвердження структури Дністровської районної державної адміністрації» (зі змінами) шляхом виведення посади першого заступника голови районної державної адміністрації та заступника районної державної адміністрації в кількості 2 штатних одиниць.

4.4. Судом також досліджено наявний у матеріалах справи штатний розпис працівників апарату районної державної адміністрації на 2022 рік та встановлено хронологію внесення до нього змін.

Так, згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 01.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_1 перший заступник; ОСОБА_3 заступник голови; ОСОБА_4 заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 25.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_1 перший заступник; ОСОБА_3 заступник голови; ОСОБА_4 заступник голови; Вакансія заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 31.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; Вакансія заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 09.03.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; Вакансія перший заступник; Вакансія заступник голови; Петіченко Е.Ю. керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 01.04.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_6 перший заступник; ОСОБА_4 заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

4.5. 01.02.2022 року головою Дністровської районної державної адміністрації оформлено персональне попередження про заплановане вивільнення (№01-35/123), яким відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, розпорядження від 31.01.2022 №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 № 44 (зі змінами)» в зв`язку із скороченням посади першого заступника голови районної державної адміністрації ОСОБА_1 попереджено про заплановане вивільнення із займаної посади не раніше ніж за два місяці від дати персонального попередження відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

4.6. Доводами сторін також підтверджується те, що ОСОБА_1 було запропоновано посаду радника голови Дністровської районної державної адміністрації. Однак, згідно наявної у матеріалах справи пояснюючої від 09.03.2022 року, позивач відмовився від зайняття запропонованої посади радника голови Дністровської районної державної адміністрації із констатуванням того, що 01.04.2022 року спливає термін підписання ним особисто попередження по звільнення у зв`язку зі зміною структури.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Засади, якими керується суд при здійсненні правосуддя у цій справі

5.1. Предметом цього позову є дії Дністровської районної державної адміністрації щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та Розпорядження від 31.01.2022 №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 № 44 (зі змінами)» у зв`язку із скороченням посади першого заступника голови районної державної адміністрації.

Водночас суд звертає увагу, що позивачем не оскаржується Розпорядженням №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким його звільнено, однак останній просить поновити його на посаді, як такого що незаконно звільнений.

5.2. Отже, при розгляді цієї справи, суд має надати таким діям та рішенням відповідача оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Щодо суті спору

5.3. Як визначено статтею 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року №586-XIV (далі Закон№586-XIV, надалі цей та інші нормативно-правові акти, у редакції на час виникнення спірних відносин, тобто на час звільнення позивача із займаної посади) посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

5.4. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

5.5. Разом з цим, відповідно до пункту 9-1 частини 3 статті Закону №889-VIII дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників.

Отже, трудові правовідносини з наведеним переліком посадових осіб врегульовуються законодавством про працю, зокрема Кодексом законів про працю України.

5.6. Так, звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації здійснено відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та Розпорядження від 31.01.2022 №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 № 44 (зі змінами)» у зв`язку із скороченням посади першого заступника голови районної державної адміністрації.

5.7. Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України підставою припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу, серед яких є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

5.5. При цьому, частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що вивільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

5.6. Отже, трудовий договір може бути припинений у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, за умови неможливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

5.7. Водночас, розглядаючи трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за пунктом пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суду належить з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади першого заступника голови адміністрації внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби. Про таку необхідність неодноразово наголошено і Верховним судом, зокрема у постанові від 16.06.2021 року у справі № 440/1964/20.

5.8. Слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року по справі №816/654/17 сформулював правову позицію, відповідно до якої сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

5.9. Також, відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» під час розгляду спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

5.10. У справі, що розглядається, судом встановлено, що підпунктом 1 пункту 2 розпорядження Дністровської районної державної адміністрації від 31.01.2022 року №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 №44 (зі змінами)» визначено внести зміни до розпорядження районної державної адміністрації від 18 березня 2021 року №44 «Про затвердження структури Дністровської районної державної адміністрації» (зі змінами) шляхом виведення посади першого заступника голови районної державної адміністрації та заступника районної державної адміністрації в кількості 2 штатних одиниць.

5.11. Згідно наявного у матеріалах справи штатного розпис працівників апарату районної державної адміністрації на 2022 рік судом проаналізовано хронологію внесення до нього змін.

Так, згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 01.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_1 перший заступник; ОСОБА_3 заступник голови; ОСОБА_4 заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 25.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_1 перший заступник; ОСОБА_3 заступник голови; ОСОБА_4 заступник голови; Вакансія заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 31.01.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; Вакансія заступник голови; Петіченко Е.Ю. керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 09.03.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; Вакансія перший заступник; Вакансія заступник голови; Петіченко Е.Ю. керівник апарату.

Згідно штатного розпису на 2022 рік в редакції від 01.04.2022 року керівництво райдержадміністрації складає: ОСОБА_2 голова РДА; ОСОБА_6 перший заступник; ОСОБА_4 заступник голови; ОСОБА_5 керівник апарату.

5.12. Отже, суд приходить до висновку, що дійсно мали місце обставини, передбачені пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, а саме скорочення чисельності та/або штату державних службовців.

5.13. В першу чергу, суд наголошує на тому, що згідно доводів сторін звільнення ОСОБА_1 із займаної посади мало місце 01.04.2022 року і до цього часу він по факту займав дану посаду.

5.14. Водночас, аналіз штатного розпису працівників апарату районної державної адміністрації на 2022 рік свідчить про те, що вже з 31.01.2022 року відповідач констатує, що ОСОБА_1 не займає посаду першого заступника голови районної державної адміністрації, що суперечить положенням трудового законодавства, що визначені КЗпП України.

5.15. Окрім цього, як вірно наголошено позивачем, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник вивільнюється, працював. Роботодавець є таким, що виконав свій обов`язок з працевлаштування, якщо працівникові запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така ж позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 22.05.2019 року у справі №815/5500/14, від 18.10.2017 року у справі №6-і72зцсі7.

5.16. Як видно із штатного розпису працівників апарату районної державної адміністрації на 2022 рік в редакції від 09.03.2022 року у штатному розписі визначено вакансію першого заступника голови районної державної адміністрації, яку введено згідно Розпорядження Дністровської районної державної адміністрації від 09.03.2022 року №29 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 №44 (зі змінами)».

5.17. У свою чергу, вже згідно штатного розпису працівників апарату районної державної адміністрації на 2022 рік в редакції від 01.04.2022 року, на таку посаду призначено ОСОБА_6 .

5.18. Суд звертає увагу на те, що по відношенню до позивача було оформлене персональне попередження про заплановане вивільнення (від 01.02.2022 року №01-35/123), згідно якого ОСОБА_1 попереджено про заплановане вивільнення із займаної посади не раніше ніж за два місяці від дати персонального попередження відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

5.19. Також сторони підтверджують, що ОСОБА_1 було запропоновано посаду радника голови Дністровської районної державної адміністрації, однак яким чином (в письмовій чи усній формі) позивачу повідомлено про дану вакантну посаду, сторонам суду не повідомлено. Однак, згідно наявної у матеріалах справи пояснюючої від 09.03.2022 року, позивач відмовився від зайняття запропонованої посади радника голови Дністровської районної державної адміністрації із констатуванням того, що 01.04.2022 року спливає термін підписання ним особисто попередження по звільнення у зв`язку зі зміною структури.

5.20. Попри це, відомостей того, що ОСОБА_1 у проміжок часу з 09.03.2022 року до дати звільнення було запропоновано зайняти знову введену у штатний розпис районної державної адміністрації вакантну посаду першого заступника голови районної державної адміністрації, відповідачем суду надано не було, як і не наведено причин неможливості запропонувати указану посаду позивачу.

5.21. Такий розвиток подій може вказувати на створення штучних обставин щодо звільнення позивача.

5.22. Суд звертає увагу на те, що у зазначених вище в постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №815/5500/14, від 18.10.2017 року у справі №6-і72зцсі7 наголошено на тому, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України, якщо він запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

5.23. Аналізуючи наведене слід прийти до висновку, що відповідачем не виконано обов`язку запропонувати позивачу зайняти всі вакантні посаду, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, незалежно від того, в якому структурному підрозділі він як працівник, який вивільнюється, працював, чим знову ж таки порушено положення трудового законодавства, що визначені КЗпП України.

5.24. Окрім цього, суд звертає увагу на особливостях звільнення із займаної позивачем посади першого заступника голови районної державної адміністрації, що визначені Законом України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року №586-XIV.

5.25. Так, згідно частини 2 статті 10 вказаного Закону №586-XIV перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

5.26. Водночас, відповідачем суду не надано відомостей про те, що відповідне погодження голови обласної державної адміністрації на звільнення ОСОБА_1 було отримане.

5.27. Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про недотримання відповідачем встановленої законом процедури звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що дає підстави для визнання незаконним оскаржуваного звільнення ОСОБА_1 з державної служби.

5.28. Як зверталось увагу судом вище, позивач не оскаржує Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким його звільнено, однак просить поновити його на посаді, як такого що незаконно звільнений.

5.29. Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

5.30. Враховуючи предмет цього спору та його підстави, суд не може залишити поза межами судового контролю Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", оскільки саме воно є кінцевим актом індивідуальної дії, який вплинув на право позивача на працю.

5.31. За таких обставин, суд вважає за необхідним, для ефективного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог, та з урахуванням мотивації, яка наведена вище, визнати протиправним та скасувати Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 "

5.32. При цьому суд жодним чином не нівелює дискреційної повноваження Дністровської районної державної (військової) адміністрації щодо зміни чисельності та/або штату установи, водночас такі повноваження мають реалізовуватися із дотриманням гарантій працівників, що передбачені КЗпП України.

5.33. Водночас згідно частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

5.34. Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, днем звільнення вважається останній день роботи.

5.35. Отже, позивач підлягає поновленню на раніше займану посаду з 02.04.2022 року (наступний день після звільнення).

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то варто зазначає наступне.

5.36. Так, згідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

5.37. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

5.38. Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 02.04.2022 року (наступний день після дати звільнення) по 23.06.2023 року (день ухвалення судом рішення у справі), є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

5.39. Поряд з цим, суд враховує доводи представника відповідача в тій частині, що ОСОБА_1 працював на посаді помічника голови обласної державної адміністрації патронатної служби апарату обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) з 20 квітня по 14 липня 2022 року і отримував заробітну плату (згідно листа від 13.02.2023 року №01.54-34/945, довідка про доходи ОСОБА_1 ), а тому такий період не підлягає врахуванню при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

5.40. Таким чином, за виключенням періоду з 20 квітня по 14 липня 2022 року, періодом вимушеного прогулу позивача є період з 02.04.2022 року по 19.04.2022 року та з 15.07.2022 року по 23.06.2023 року, що у сукупності становить 362 календарних днів, з яких 258 робочих днів.

5.41. Суд також наголошує, що в силу положень частини 2 статті 235 КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

5.42. Розрахований судом період вимушеного прогулу, за виключенням періоду працевлаштування позивача в обласній державній адміністрації, становить менше одного року, а тому наразі відсутня необхідність для встановлення часових обмежень в один рік по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

5.43. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

5.44. Відповідно до підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

5.45. Згідно абз. 3 пункту 2 указаного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

5.46. Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

5.47. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).

5.48. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

5.49. При визначені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховую відомості про заробітну плату, указані у довідці про заробітну плату ОСОБА_1 , що оформлена за підписом голови та головного бухгалтера Дністровської районної державної адміністрації, адже відповідальність обліку робочого часу та сплати заробітної плати працівникам Дністровської районної державної адміністрації покладається на відповідача як роботодавця.

5.50. Таким чином, згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , середній заробіток позивача за лютий-березень 2022 року, тобто за останні два місяці перед звільненням, становив 19157,90 грн. А тому, середньоденний заробіток складає 912,28 грн (19157,90 грн / 42 р.д.).

5.51. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.04.2022 року по 19.04.2022 року та з 15.07.2022 року по 23.06.2022 року у сумі 235368,24 грн (258 робочих днів х 912,28 грн).

5.52. Вирішуючи позов в указаній частині судом також враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-511цс16, відповідно до якої виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (в тому числі і в разі виплати вихідної допомоги).

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що дії Дністровської районної державної (військової) адміністрації щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та Розпорядження від 31.01.2022 №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 № 44 (зі змінами)» у зв`язку із скороченням посади першого заступника голови районної державної адміністрації є протиправними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у частині поновлення на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної (військової) адміністрації є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

6.2. Водночас, відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідним, для ефективного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог, та з урахуванням мотивації, яка наведена вище, визнати протиправним та скасувати Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 "

6.3. При цьому, суд звертає увагу на те, Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 року, у справі № 804/958/16 зазначив, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

6.4. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з Дністровської районної державної (військової) адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 388432,47 гр. Однак, судом визначено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробітку за час вимушеного прогулу з 02.04.2022 року по 19.04.2022 року та з 15.07.2022 року по 23.06.2022 року у сумі 235368,24 грн (258 робочих днів х 912,28 грн), а відтак позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

6.5. Суд також наголошує, що пунктами 2 та 3 частини й статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

6.6. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації, а також виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №7651-7815-7656-6489 грн від 12.02.2023 року.

7.3. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача судового збору немає. Однак, сума сплаченого судового збору може бути повернута з Державного бюджету України позивачу за його клопотанням.

7.4. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем окрім сплати судового збору, понесено витрати на правничу допомогу.

7.5. Так, відповідно до доданих до позову доказів позивачем, за наслідками розгляду адміністративної справи, понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10000,00 грн.

7.6. На підтвердження понесення судових витрат, позивач суду надав:

- копію договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ломничуком Ю.Ю. від 18.11.2022 року;

- акт №33 виконаних робіт (надання послуг) від 11.01.2023 року;

- квитанцію №563101 від 11.01.2023 року про сплату ОСОБА_1 наданих послуг у розмірі 10000,00 грн.

7.7. У цій справі судом задоволено у частково позов ОСОБА_1 , який в розумінні КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (пропорційно задоволеним вимогам), який порушив права позивача.

7.8. Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

7.9. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

7.10. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) та первинні документи (попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи), які підтверджують надання ним послуг правової допомоги позивачу.

7.11. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

7.12. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6 статті 134 КАС України).

7.13. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

7.14. Згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги фактично сплачено 3500 грн.

7.15. Приписами частини 1 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

7.16. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

7.17. Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

7.18. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.19. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

7.20. Як зазначено судом вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

7.21. Зазначене право належить виключно відповідачеві і суд самостійно не вправі доводити неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7.22. Так, представник відповідача у відзиві на позов вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру. Водночас, представник відповідача жодним чином не наполягає на зменшенні розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та не вчинив жодних дій щодо доведення неспівмірності таких витрат.

7.23. При цьому, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно вирішенні питання про розподіл судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Великою Палатою зроблено висновок, що саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Зазначену правову позицію суд, згідно частини 5 статті 242 КАС України, враховує при вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі та не вбачає підстав для відступлення від неї.

7.24. Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

7.25. Так, згідно акту про надані послуги розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складається з наступних виконаних адвокатом Ломничуком Ю.Ю. робіт (наданих послуг) :

- вивчення наданих ОСОБА_1 документів 1000,00 грн. 00 коп.;

- опрацювання законодавчої бази 1000,00 грн.;

- виготовлення адвокатських запитів 3000,00 грн.;

- складання позовної заяви 5000,00 грн.

7.26. У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності.

7.27. Водночас, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи підлягають відшкодуванню у розмірі 7500,00 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Дністровської районної державної адміністрації щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та Розпорядження від 31.01.2022 №13 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 18.03.2021 № 44 (зі змінами)» у зв`язку із скороченням посади першого заступника голови районної державної адміністрації.

3. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження №11-В від 31.03.2022 року "Про звільнення ОСОБА_1 "

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації з 02.04.2022 року.

5. Стягнути з Дністровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.04.2022 року по 19.04.2022 року та з 15.07.2022 року по 23.06.2022 року у розмірі 235368 грн 24 коп.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Дністровської районної державної адміністрації, а також виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

7. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дністровської районної державної адміністрації судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Дністровська районна державна адміністрація (Чернівецька обл., Дністровський р-н., смт. Кельменці, площа Центральна, буд. 2, ).

Суддя О.В. Анісімов