Справа № 460/1657/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 червня 2023 року м. Рівне №460/1657/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення суду в адміністративній справі № 460/1657/20,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі № 460/1657/20, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування (перерахунок) та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячної доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, віднесеній до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року.
26.06.2023 позивач подав до суду заяву у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсії згідно ст. 39 Закону № 796 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року у розмірі, який дорівнює двом мінімальним заробітним платам без урахування зміни такого розміру протягом відповідного року (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а також здійснення неправильного нарахування додаткової пенсії за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, передбаченої статтею 51 Закону № 796 та зобов`язати вжити заходи задля належного виконання судового рішення.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути вказану заяву в порядку письмового провадження.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Як вже зазначалося судом, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі № 460/1657/20, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування (перерахунок) та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячної доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, віднесеній до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року.
Із розпорядження про перерахунок пенсії позивача слідує, що починаючи з 01.01.2023, пенсія позивача буде виплачуватися у розмірі, визначеному з урахуванням судового рішення, а саме: 9544,12грн, у тому числі 7446грн підвищення відповідно до ст. 39 Закону № 796 (3723грн мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 х 2).
Отже, на виконання судового рішення у даній справі позивачу проведено перерахунок пенсії, а також нараховано доплату, починаючи з 01 січня 2019 року, виходячи із двох мінімальних заробітних плат без урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012, крім іншого, вирішив:
- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України;
- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 БК України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.
У постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.
Із 17.07.2018 відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом України від 04.02.2016 № 987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015 (а саме: в редакції від 09.07.2007), була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».
Вирішуючи вказаний вище спір, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо застосування розміру доплати до пенсії дві мінімальні заробітні плати.
Тому, виконуючи рішення суду у даній справі відповідач зобов`язаний застосовувати розмір доплати дві мінімальні заробітні плати.
Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VІІI установлений розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 3723,00грн (3723,00 х 2 = 7446,00грн);
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VІІI установлений розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 4173,00грн (4723,00 х 2 = 8346,00грн);
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати:
з 01.01.2020 по 31.08.2020 4723,00грн (4723,00 х 2 = 9446,00грн);
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати:
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати:
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX установлений розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023 - 6700грн.
Таким чином, враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати у кожному році, відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону № 796-ХІІ з урахуванням таких змін. При цьому, такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно законодавства змінюється розмір мінімальної заробітної плати.
Як встановлено з матеріалів справи відповідачем, зокрема, з 01.01.2019 проведений перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та нараховано суму із застосуванням розрахункової величини дві мінімальні заробітні плати станом на 01.01.2018, тобто без урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
Такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягають розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року.
За правилами статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».
Водночас суд зауважує, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VІІІ від 06.12.2016, набрав чинності з 01.01.2017. При цьому, позовні вимоги позивача задоволені за період, зокрема, з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно, тобто до набрання чинності зазначеним Законом. Проте, жодних доказів на підтвердження свого розрахунку у наведеному періоді позивач до матеріалів заяви не надав, а лише зробив припущення щодо можливого неправильного перерахунку відповідачем пенсії. Із тих же доказів, що долучені до заяви, неможливо встановити правильність чи неправильність перерахунку відповідачем пенсії позивача відповідно до ст. 39 Закону № 796 в обумовленому вище періоді.
Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», мінімальна заробітна плата встановлена протягом всього року на одному рівні - 1218грн. Також, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так і мінімальна заробітна плата у 2014 році встановлені теж на одному рівні - 1218грн.
Щодо щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, віднесеній до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, то суд зауважує, що позивачем також жодних доказів про неправильність її нарахування відповідачем у спірному періоді до матеріалів заяви не надано. А долучені докази не дають можливості встановити правильність чи неправильність перерахунку відповідачем доплати до пенсії позивача відповідно до ст. 51 Закону № 796 в обумовленому вище періоді.
З приводу періоду з 17 липня 2018 року по 31.12.2018 року, то матеріалами справи стверджується, що позивачу нарахована доплата виходячи із двох мінімальних заробітних плат станом на 01.01.2018, що відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача при виконанні рішення суду у даній справі в частині перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 39 Закону № 796 за періоди: з 01 січня по 02 серпня 2014 року; з 17 липня 2018 по 31 грудня 2018 року та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року відповідно до ст. 51 вказаного закону, а тому відсутні правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у цій частині заяви.
Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове порушення відповідачем норм чинного законодавства при виконанні рішення суду у цій справі, а тому у даному випадку наявні правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України в частині.
Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, заява заявника належить до часткового задоволення.
Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 460/1657/20 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2019 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох мінімальних заробітних плат без урахування зміни такого розміру протягом відповідного року згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень.
Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень.
В задоволенні решти заяви, відмовити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 27 червня 2023 року

Суддя Т.О. Комшелюк