Справа № 140/7373/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7373/22 пров. № А/857/8316/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 140/7373/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції -Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення - 14.04.2023 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач 1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач 2) звернулися з позовом до Міністерства оборони України, у якому просять:

1) стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 168 395,50 грн та три проценти річних в розмірі 38 373,50 грн;

2) стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 168 395,50 грн та три проценти річних в розмірі 38 373,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалено рішення у справі №6400/20250/19, яким визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку та матері військовослужбовця Збройних Сил України, викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України в рівних частках батьку та матері.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2022 року, дане рішення залишено без змін.

19 жовтня 2022 року Міністерством оборони України здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачам в розмірі 800 000,00 грн (по 400 тис. грн кожному).

З огляду на це, на думку позивача, термін прострочення, визначається періодом з дня, коли особа набула таке право до дня, що передує проведеній виплаті, зокрема з 09 серпня 2019 року по 18 жовтня 2022 року.

Посилаючись на частину другу статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми (480 250 (чотириста вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн) та інфляційні нарахування за весь час прострочення, з урахуванням сукупного розміру інфляції за період з 16 листопада 2019 р. по 19 жовтня 2022 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 140/7373/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 116 067 (сто шістнадцять тисяч шістдесят сім) гривень 63 копійки та 3% річних в розмірі 14 702 (чотирнадцять тисяч сімсот дві) гривні 63 копійки.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 116 067 (сто шістнадцять тисяч шістдесят сім) гривень 63 копійки та 3% річних в розмірі 14 702 (чотирнадцять тисяч сімсот дві) гривні 63 копійки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили позивачі та відповідач, подавши на нього апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог позивачі зазначають, що суд першої інстанції не правильно визначив дату, з якої розпочинається період затримки виконання грошового зобов`язання, оскільки вважають, що така затримка розпочинається з дати прийняття незаконного рішення- 19.08.2019 року по дату виплати коштів - 19.10.2022 року.

Просять скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 140/7373/22 в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що між позивачами і Міністерством оборони України зобов`язальних правовідносин не існувало, угода про призначення одноразової грошової допомоги між ними не укладалася, оскільки дана виплата виплачується тільки на підставі певних документів поданих позивачем, і у разі прийняття відповідного позитивного рішення відповідачем на користь позивача, то в подальшому як наслідок, уповноважений орган зобов`язаний виплатити дану одноразову грошову допомогу. Підставою для прийняття позитивного рішення відповідачем на користь позивача, є відповідний перелік документів, який визначений нормативно-правовими актами. У разі відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги, то і не має підстав для виплати.

Крім того, зазначає, що законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 140/7373/22 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів та про наявність підстав для задоволення вимог відповідача, виходячи із такого.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідношення, в якому одна сторона (фізична особа) має підтверджене законом право вимоги виплати одноразової грошової допомоги до іншої сторони (суб`єкта владних повноважень), яка, відповідно до вимог закону, має своїм обов`язок здійснити таку виплату, є грошовим зобов`язанням, що виникає з факту виплати (не виплати) одноразової грошової допомоги. Сторони в такому правовідношенні наділяються правами та обов`язками кредитора і боржника.

Отож, визначення правової природи таких виплат, як "грошового зобов`язання", дає підстави для поширення на них положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Також суд першої інстанції вважає, що 28 липня 2022 року (наступний день після набрання рішенням суду законної сили) є днем, з якого підлягають обрахуванню інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 13 квітня 2017 року в період проходження військової служби, внаслідок умисного нанесення іншим військовослужбовцем близько 11 ударів руками й ногами в різні ділянки тіла та в голову загинув ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

02 жовтня 2018 року позивачі звернулись до Волинського обласного військового комісаріату (через Маневицький районний військовий комісаріат) з заявами, в яких просили вирішити питання про призначення та виплату нам одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) в порядку та на умовах, визначених. Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі з (смерті), - інвалідності і військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок). До вказаних заяв були додані усі необхідні документи, передбачені пунктом 10 Порядку.

Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 серпня 2019 року №105, їм відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою такої відмови зазначено, що на момент смерті син перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись із указаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва, рішенням якого визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку та матері військовослужбовця Збройних Сил України, викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України в рівних частках батьку та матері.

03 травня 2022 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у справі №6400/20250/19 залишено без змін.

27 липня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №6400/20250/19 набрало законної сили.

19 жовтня 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва Міністерство оборони України одноразової грошової допомоги в розмірі 800 000,00 грн (по 400 тис. грн кожному).

Відтак, позивачі вважають, що Міністерство оборони України прострочило виконання грошового зобов`язання, тому зобов`язане сплатити, а позивачі відповідно мають право вимагати виконання сплати, проіндексованої суми заборгованості за весь час прострочення (09 серпня 2019 року по 19 жовтня 2022 року) та трьох процентів річних від простроченої суми.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 1-1 Закону № 2011-XII).

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011-XII).

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII, передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок № 975.

Позивачі обгрунтовують свої позовні вимоги тим, що вони набули право на стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасну виплату грошового зобов`язання з 09.08.2019 по 19.10.2022 та інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Колегія суддів акцентує свою увагу на тому, що статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене вище, колегія суддів висновує, що передбачене цією статтею нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 ЦК України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що в свою чергу не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у цій адміністративній справі, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за несплату коштів при звільнені є безпідставними.

Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 за позовом фізичної особи до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох процентів річних у зв`язку із затримкою виплати позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказав, що передбачена статтею 625 ЦК України норма до спірних правовідносин не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі просять стягнути з відповідача інфляційні втрати за несвоєчасне проведення виплати одноразової грошової допомогти та річні, тобто між позивачами та відповідачем відсутні цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності учасників.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, але в даній справі відсутні такі сторони як боржник та кредитор, оскільки відсутні і грошові зобов`язання між ними, засновані на цивільно - правових відносинах та відсутні будь-які порушення цивільно-правових відносин відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач по справі не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, заснованого на цивільно - правових відносинах, а, відтак, до спірних правовідносин стаття 625 ЦК України не застосовується.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивачі набули права на стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми є помилковим, оскільки відповідно до норм чинного законодавства та на підставі їх системного аналізу, колегія суддів встановила, що позивачі не набули такого права взагалі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачами та відповідачем в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу позивачів слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача- задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 140/7373/22 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 26.06.2023 року