Справа № 638/18881/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2023 р.Справа № 638/18881/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року по справі № 638/18881/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова ( далі - Шевченківське ОУПФУ м. Харкова ) в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача провести обчислення пенсії за віком по середній заробітній платі за період з 1 березня 1975 року по березень 1980 року на 01.10.2017 та провести виплати заборгованості, як це обумовлено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-УІІІ ( далі - Закон №2148), п.2 ч.1 ст.43 Закону України "Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі - Закон №1058), ст. 65, 69 Закону України "Про пенсійне страхування" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788);

- зобов`язати відповідача завершити виконання постанов Дзержинського районного суду по справам №2а-946/2011 та №2а-12068/2011 та провести виплати заборгованості з урахуванням виплачених сум;

- виплати пенсійної заборгованості провести з урахуванням компенсації витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, відповідно до ст. 46 Закону №1058 та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ ( далі - Закон№2050).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

На зазначене рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 по справі № 638/18881/17 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести обчислення пенсії за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та ст. 65, 69 закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991.

Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 65, 69 "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 по справі № 638/18881/17 залишено без змін.

ОСОБА_1 подав до суду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

В обґрунтування заяви посилається на наявність, на його думку, ризиків невиконання судового рішення внаслідок протиправного обчислення пенсії станом на 01.10.2017 року.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши заяву, дослідивши постанову суду, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства, зокрема, є: обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Так, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі №638/18881/17, якою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 65, 69 «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991, набрала законної сили з дати її прийняття - 25.09.2019.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, за приписами частини 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені норми кореспондуються з положенням частини 6 статті 245 цього Кодексу, згідно з якими у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

За частинами першою та шостою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, а також шляхом визнання протиправними рішень, дій, вчинених на виконання такого рішення. Такі види судового контролю є спеціальними видами провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Проаналізувавши особливості судового контролю, встановлення якого передбачено статтями 382 та 383 КАС України, колегія суддів зважає на те, що вказаними нормами регламентовані різні процесуальні види судового контролю, для застосування яких мають бути наявні відповідні правові умови.

Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17.

Отже, встановлення судового контролю відповідно до ст. 382 КАС України має превентивний характер, спрямований на формування у суб`єкта владних повноважень - відповідача дисципліни в виконанні такого рішення, в тому випадку коли існують підстави вважати, що відповідач має намір ухилитись або ухиляється від виконання судового рішення.

В свою чергу застосування такого правового інституту судового контролю в порядку статті 383 КАС України як подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду можливо виключно у випадку встановлення факту невиконання (неналежного виконання) таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №640/10843/19.

Отже, у випадку, коли вже на стадії виконання судового рішення відповідач формально не ухиляється від виконання рішення, але вчиняє дії, які не відповідають тим зобов`язанням, що були покладені на нього згідно судового рішення, можливо застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу в порядку статті 383 КАС України за умови пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів наголошує, що процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (як під час ухвалення, так і після ухвалення рішення) відповідно до положень ст.382 КАС України є диспозитивним правом суду.

Положення КАС України не містять обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України, лише при прийнятті рішення. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.

Враховуючи, що за нормами статті 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17.

В обґрунтування вимог заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення у справі №638/18881/17 позивачем зазначено, що боржник не виконав вимоги та не врахував висновки, викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі №638/18881/17, якою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 65, 69 «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991.

Так, на виконання рішення суду ГУПФУ в Харківській області рішенням №41 від 18.10.2019 відмовив ОСОБА_1 при розрахунку середньомісячного заробітку для обчислення пенсії врахувати заробіток за період роботи з 01.03.1975 по 29.02.1980, оскільки немає законних підстав.

Водночас, колегія суддів вказує на те, що в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Як встановлено під час судового розгляду у 2004 році позивачу проведено перерахунок пенсії по середній заробітній платі за 60 календарних місяців страхового стажу - за березень 1975 року по 01 березня 1980 року. Заявою від 16.11.2017, поданої до відповідача, позивач підтвердив свій вибір періоду за який підлягає врахуванню заробітна плата, а саме з 01.03.1975 по 01.03.1980 ( а.с. 67 т.1).

Проте відповідачем, в порушення вимог ч.1 ст. 40 Закону №1058, дана заява до уваги не була прийнята. Як наслідок в цій частині порушені права позивача підлягають захисту. Суд вважає належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2017, оскільки обґрунтоване рішення про підстави відмови в задоволенні даної заяви органом пенсійного фонду прийнято не було. Тому позовні вимоги, щодо зобов`язання відповідача провести обчислення пенсії за віком по середній заробітній платі за період з 1 березня 1975 року по березень 1980 року на 01.10.2017 та провести виплати заборгованості, як це обумовлено Законом №2148, п.2 ч.1 ст.43 Закону №1058, ст. 65, 69 Закону №1788, підлягають задоволенню частково.

Отже, відповідач, враховуючи набрання постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 законної сили та наявні у нього повноваження, повинен був прийняти мотивоване рішення про обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 65, 69 «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991.

Проте, на теперішній час постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 з урахуванням висновків суду, не виконана, що не спростовано відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем рішення суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України, щодо зобов`язання ГУПФУ в Харківській області подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 по справі №638/18881/17 протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

Зі змісту частини 1 статті 382 КАС України випливає, що строк для подання звіту про виконання судового рішення встановлюється судом.

На думку колегії суддів, тридцятиденний строк є достатнім для виконання постанови суду.

Керуючись ч.4 ст.229, ст. ст. 243, 250, 321, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., ) подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від від 25.09.2019 по справі №638/18881/17 протягом 30 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Чалий І.С. Ральченко І.М.