Справа № 280/612/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2023 року м.Дніпросправа № 280/612/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 280/612/23 (суддя Калашник Ю.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності позивачу та неврахування для обчислення страхового стажу трудової книжки серія НОМЕР_1 за період роботи з 01.03.1990 по 15.09.1995;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.12.2022 №96 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності позивачу;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію по інвалідності позивачу, зарахувавши стаж роботи згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 за період роботи з 01.03.1990 по 15.09.1995 з моменту звернення із заявою 15.12.2022.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності з підстав недостатності страхового стажу. Так, позивачу не враховано для обчислення пенсії період його роботи з 01.03.1990 по 15.09.1995 у ТОВ "ЕЛПА КОМПАНІ ЛІМІТЕД", оскільки запис про дату звільнення у трудовій книжці НОМЕР_1 містить виправлення. Стверджує, що обов`язок належного оформлення документів, підтверджуючих стажу покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, а певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 21.12.2022 №96;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 03.03.1990 по 15.09.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.03.1990, у зв`язку із чим призначити пенсію по інвалідності, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 15.12.2022.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Крім того, суд стягнув на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Із рішенням суду не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач просить рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 11 років 03 місяці 03 дні, що не достатньо для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058. Зауважує, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, і на свій розсуд розраховувати страховий стаж, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження органів Фонду. З огляду на наведене, у зв`язку з не підтвердженням наявності у позивача необхідного страхового стажу роботи, відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.12.2022 №96.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу професійну допомогу, відповідач стверджує, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження факту понесення витрат на адвоката.

Позивач та третя особа своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористались.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 15.12.2022 позивач звернувся ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням вимог до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.12.2022 №96 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що згідно наданих до заяви документів, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженою постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, військовий квиток, довідка про стаж), страховий стаж позивача складає 11 років 3 місяці, 3 дні (необхідний 15 років).

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.12.2022 №0800-0218-8/54691, позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову у призначення пенсії від 21.12.2022 №96 (а.с.7).

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування та зобов`язання відповідача призначити йому пенсію по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону№1058, особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно з абз.1 ч.1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Отже, для виходу на пенсію по інвалідності страховий стаж позивача повинен становити не менше 15 років.

Згідно зі ст.1 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою ст.24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з приписами ст.62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п.3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Тобто, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом, до страхового стажу позивача, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03.03.1990, не було зараховано період його роботи з 03.03.1990 по 15.09.1995 на посаді начальника виробничого відділу у ТОВ "ЕЛПА КОМПАНІ ЛІМІТЕД" (записи №№ 1-2), оскільки наявне виправлення у даті звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58.

З цього приводу, суд зазначає, що з аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність у трудовій книжці позивача виправлення у даті звільнення, зокрема "наведення однієї цифри", не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що період роботи позивача з 03.03.1990 по 15.09.1995 має бути зарахований до його загального стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Відомості з трудової книжки, які підтверджують, що позивач у зазначені періоди дійсно працював на підприємстві, відповідачем не спростовані.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.

Суд вірно звернув увагу, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 установлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із частиною першою статті 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Водночас, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку, якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.

Таким чином є обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині необхідності зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи саме з 03.03.1990 по 15.09.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.03.1990.

Зважаючи на обставини справи, суд визнав ефективним способом захисту порушеного права позивача, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 21.12.2022 №96 та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 03.03.1990 по 15.09.1995, у зв`язку із чим призначити пенсію по інвалідності, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 15.12.2022.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані відповідачу, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Тобто, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ в Донецькій області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про втручання судом в делеговані повноваження ПФУ на призначення пенсії. Так, відповідач у спірному випадку реалізував надані йому повноваження, приймаючи рішення, що оскаржив позивач, а саме про відмову у призначенні пенсії по інвалідності за відсутності необхідного стажу. Суд, встановивши протиправність спірного рішення, обрав ефективний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 03.03.1990 по 15.09.1995, і призначити пенсію по інвалідності, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 15.12.2022.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію у встановленому судом порядку, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується.

Що стосується розподілу судом судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено витрати професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. (а.с. 26).

До матеріалів справи додані: розрахунок витрат на правничу допомогу, які складаються з: консультації, аналізу документів та складання позовної заяви, всього в сумі 3 000 грн. (а.с.19,20).

Суд, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим зменшив їх до 1 000 грн..

Доводи відповідача, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження факту понесення витрат на адвоката, спростовуються матеріалами справи.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, підстав для скасування оскарженого відповідачем рішення не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 280/612/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак