Справа № 480/13813/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р. Справа № 480/13813/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.02.23 по справі № 480/13813/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве"

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Беєве", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 29.11.2021 № 235285 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, у сумі 17000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що позивачем здійснювалось перевезення товару для власних потреб, тому надання торгово-транспортної накладної чинним законодавством не передбачено, а передбачено надання накладної на товар, які й були надані інспектору. Індивідуальна книжка водія є аналогом тахографа. Оскільки позивачем здійснювались внутрішні перевезення, діюче законодавство не вимагало встановлення та використання тахографу чи ведення водієм індивідуальної контрольної книжки. Тому постанова відповідача про накладення штрафу є протиправною, оскільки порушення, зазначене в акті перевірки, не мало місце.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.10.2021 посадовими особами відповідача була проведена рейдова перевірка транспортного засобу ТОВ "Беєве", при проведенні якої водій ОСОБА_1 (а.с. 16) надав інспектору посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15), видаткові накладні від 21.10.2021 № Ррз/SU-0138068 та № Ррз/SU-0138065 (а.с. 20-21).

За результатами проведеної перевірки відносно позивача було складено акт від 21.10.2021 № 314125, в якому встановлено порушення вимог законодавства перевізником. Водій позивача з актом ознайомлений, пояснень не надав (а.с. 14).

05.11.2021 позивачу було направлено повідомлення № 93442/28.3/24-21 від 05.11.2021 про дату, час та місце розгляду справи про порушення (з.б. а.с. 57) разом з актом перевірки (а.с. 58), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 18.11.2021 (а.с. 57).

За результатами розгляду справи про порушення 29.11.2021 відповідач виніс постанову № 235285 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у сумі 17000 грн (а.с. 13), яку направлено відповідачем 30.11.2021 рекомедованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 59, з.б. а.с. 59). В постанові зазначено, що позивачем допущено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач, вважаючи постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що постанова Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 29.11.2021 № 235285 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, у сумі 17000 грн відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку № 1567).

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.

За приписами ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно із положеннями ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з п. 2.4 Інструкції № 385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Норми даної Інструкції поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3. Інструкції), без поділу на міжнародні та внутрішні перевезення.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З аналізу наведених приписів законодавства слідує, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.02.2020 по справі 820/4624/17.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Зазначені висновки відповідають застосуванню норм матеріального права у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17.

Отже, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпека шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдових. У зв`язку з цим, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезеннях.

Абзацем 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів перевірки, зокрема, з Акта проведення перевірки перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 314125 від 22.10.2021 (далі - Акт 314125), при наданні послуг з перевезення вантажу згідно видаткових накладних Рр3/SU-0138068 та Рр3/SU-0138065 від 21.10.2021 на момент перевірки перевізник не забезпечив водія оформленою товарно - транспортною накладною та оформленою індивідуально - контрольною книжкою водія, чим порушено ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за що передбачена абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажу за відсутності документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 14).

Надаючи оцінку встановленим матеріалам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в акті перевірки відповідачем зазначено, що при наданні послуг з перевезення товару перевізником не забезпечено водія товарно-транспортною накладною.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Тобто, вказаною нормою закріплено, що для здійснення внутрішніх перевезень у водія повинна бути товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Суд правомірно спростував посилання відповідача на норму п. 11.1 Наказу МТЗУ № 363 від 14.10.1997, згідно якої основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, як доказ обов`язкової наявності її у водія перевізника, оскільки законом визначено альтернативу - інший визначений законодавством документ на вантаж.

Перелік документів необхідних для здійснення перевезень вантажу у внутрішньому сполученні затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2022 (чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 1 цього переліку передбачено обов`язок наявності торгово-транспортної накладної виключно для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах.

Натомість п. 2 цього переліку встановлено, що для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідно мати накладну або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Судом встановлено, що водій позивача не здійснював послуги з перевезення вантажу, оскільки позивач не займається таким видом діяльності за КВЕД (а.с. 10-11). Матеріалами справи підтверджено той факт, що 20.10.2021 позивачем було видано наказ та доручення, яким уповноважено водія ОСОБА_1 на поїздку на транспортному засобі позивача в ТОВ "Епіцентр" м. Суми 21.10.2021 з метою закупки будівельних матеріалів за готівку, на що йому з каси підприємства було видано кошти в сумі 51500,00 грн. (а.с. 17-18).

Таким чином, доводи відповідача в цій частині спростовуються наявним у справі актом перевірки, який підтверджує факт надання водієм позивача накладних на товар.

Враховуючи той факт, що водій позивача здійснював перевезення вантажу для власних потреб товариства, він правомірно надав відповідачу видаткові накладні на товар. Надання товарно-транспортної накладної у такому випадку діючим законодавством не передбачено. Тому висновки відповідача в цій частині, які зафіксовані в акті перевірки, є неправомірними.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність порушення з боку позивача в частині не забезпечення водія торгово-транспортною накладною.

Щодо не забезпечення водія оформленою індивідуально - контрольною книжкою водія, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Аналіз норми ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. Тобто перелік документів зазначених у Законі не є вичерпним.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезеннях.

Отже, діючим законодавством чітко визначено, що у разі відсутності тохографу водій веде індивідуальну контрольну книжку.

Оскільки транспортний засіб позивача не був обладнаний тохографом, водій повинен був мати при собі індивідуальну контрольну книжку.

Доводи представника позивача, в частині того, що обладнання транспортного засобу позивача тахографом, як і ведення індивідуальної контрольної книжки не вимагається згідно Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку зі здійсненням ним внутрішніх перевезень, не приймається судом до уваги, оскільки п. 6.1 Положення № 340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Пункт 1.3 вказаного положення визначає, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення вантажів колісними транспортними засобами.

Надання позивачем індивідуальної контрольної книжки водія (а.с. 22-24) не може слугувати доказом протиправності постанови відповідача, оскільки зазначена книжка не була надана перевіряючому під час перевірки.

Враховуючи той факт, що транспортний засіб позивача масою 19,85 т (а.с. 15), який є перевізником в спірних правоводносинах, не був обладнаний тахографом та те, що водій позивача не мав при собі індивідуальної контрольної книжки, відповідач правомірно зафіксував дане порушення в акті перевірки. Таким чином, дане порушення правомірно зафіксовано відповідачем в акті перевірки, а доводи позивача в цій частині є необгрунтованими.

Щодо правомірності постанови, суд апеляційної інстанції зазначає, що постанова відповідача про накладення штрафу винесена щодо позивача, у зв`язку з допущенням ним порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону.

Суд звертає увагу, що відсутність на момент перевірки у водія хоча б одного документу передбаченого ст. 48 вказаного Закону є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для накладення штрафу.

Нормою абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.ст. 39 та 48 цього Закону у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Враховуючи той факт, що позивачем, правомірно було забезпечено свого водія видатковими накладними на товар, проте, в порушення норм чинного законодавства, не було забезпечено водія індивідуально-контрольною книжкою, приймаючи до уваги, що cанкція статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (абз. 3 ч. 1) встановлена саме за не надання хоча б одного, передбаченого ст. 48 наведеного Закону, документу під час перевірки, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу є правомірною,

При цьому, суд зазначає, що до позивача не могла бути застосована санкція передбачена абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки на момент проведення перевірки та під час розгляду справи відповідачем було встановлено відсутність у водія позивача індивідуально-контрольної книжки, з даних якої можливо виявити або не виявити порушення режиму праці та відпочинку.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 29.11.2021 № 235285 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, у сумі 17000 грн відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України. Тому вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 року по справі № 480/13813/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 480/13813/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва