Справа № 520/5415/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 р. Справа № 520/5415/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 29.11.22 по справі № 520/5415/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Донецькій області), у якій просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, а саме Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткового грошового забезпечення у вигляді компенсації за всі невикористані дні як основної, так і додаткової оплачуваних відпусток за 2015 - 2021 роки у кількості 187 діб у сумі 97 898,24 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу додаткове грошове забезпечення у вигляді компенсації за всі невикористані дні як основної, так і додаткової оплачуваних відпусток за 2015 - 2021 роки у кількості 187 діб у сумі 97 898,24 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини додаткового грошового забезпечення у вигляді компенсації за всі невикористані дні як основної, так і додаткової оплачуваних відпусток за 2015 - 2021 роки у кількості 187 діб у сумі 97 898,24 грн у зв`язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати (додаткового грошового забезпечення).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткового грошового забезпечення у вигляді компенсації за всі невикористані дні щорічної як основної, так і додаткової оплачуваних відпусток за 2015 - 2021 роки у кількості 89 календарних днів.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2021 роки у кількості 98 календарних днів.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічної як основної, так і додаткової оплачуваних відпусток за 2015 - 2021 роки у кількості 89 календарних днів.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2021 роки у кількості 98 календарних днів.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не проходив військову службу і на нього не поширюються положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просить урахувати, що у 2015-2021 роках позивач із рапортами про надання йому додаткових відпусток не звертався, а отже підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відсутні. Вказує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі; виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки Порядком № 260 (п. 8 розділу ІІІ) не передбачена.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у 2015 році позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.13).

Позивач проходив службу в Національній поліції у ГУНП в Донецькій області у період з 2015 року по 01.10.2021.

Відповідно до Наказу ГУНП в Донецькій області від 01.10.2021 за № 539 о/с позивача звільнено зі служби в Національній поліції (за власним бажанням) на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із зазначеним наказом невикористаною відпусткою позивача за 2021 рік є 34 доби.

Відповідно до довідки від 11.11.2021 з 27 грудня 2019 року до 01 червня 2021 року позивач звертався з рапортами про надання відпусток до керівництва Департаменту та відповідно до наказів ДСР НП України йому було надано такі відпустки: додаткову чергову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб, з 25 вересня по 09 жовтня 2020 року (Наказ Департаменту від 14.09.2020 за № 306 о/с), відповідно до статті 9, 11 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» оплачувану відпустку на 02 доби - 11, 12 березня 2021 року (Наказ Департаменту від 01.03.2021 за № 65 о/с), та основну чергову оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб, з 18 березня по 16 квітня 2021 року (Наказ Департаменту від 12.03.2021 за № 80 о/с).

З рапортом на отримання додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення за 2020 рік та у період з 01.01.2021 по 01.06.2021 як учасник бойових дій до керівництва Департаменту позивач не звертався та, відповідно, не отримував.

При звільненні позивача зі служби відповідач не виплатив позивачу відповідну компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, вважаючи, що позивач не мав права на отримання додаткових відпусток як учасник бойових дій.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток з 2015 по 2021 роки, проте відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію позивачу за 187 днів відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 43 Основного Закону України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

За приписами ст. 4 Закону України від 05 листопада 1996 року за № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року, № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) установлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року, № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України від 02 липня 2015 року за № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частинами 1, 2 ст. 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 8, 9, 10, 11 ст. 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII установлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року, № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Так, приписами п. 8 розд. III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, встановленому за основною (а не тимчасовою) штатною посадою на день вибуття у відпустку.

Водночас положеннями абз. 7, 8 п. 8 розд. ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачено положеннями статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», з аналізу якої слід дійти висновку про те, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 360/1874/20, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, що знайшло своє відображення у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 620/1487/20 і від 29 квітня 2021 року у справі № 200/602/20-а.

Так, Верховний Суд указав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав додаткову відпустки як учасник бойових дій за 2015 рік, що складає 14 діб; за 2016 рік, що складає 14 діб; за 2017 рік, що складає 14 діб; за 2018 рік, що складає 14 діб; за 2019 рік, що складає 14 діб; за 2020 рік, що складає 14 діб; за 2021 рік, що складає 14 діб; що загалом складає 98 днів.

Кількість днів невикористаної позивачем щорічної основної та додаткової відпустки за період з 2015 по 2021 роки, відповідно до довідок: Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.11.2021 (супровідний лист від 11.11.2021 за № Л-1457/65/02-2021); УКЗ ГУНП в Донецькій області № 4-110/12/03-2021 від 23.10.2021; Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № Л-2467/42-02/02-21 від 21.10.2021, загалом складає 89 календарних днів.

Тобто загальна кількість днів невикористаної позивачем щорічної відпустки (основної та додаткової) та додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без урахування 34 діб, зазначених в Наказі ГУНП в Донецькій області від 01.10.2021 за № 539 о/с, за період проходження служби в Національній поліції України з 2015 по 2021 роки складає 187 днів.

Отже колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток з 2015 по 2021 роки, проте відповідачем протиправно не було виплачено таку компенсацію позивачу за 187 днів відпустки.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що право позивача на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки не було ним реалізоване, оскільки заява (рапорт) за місцем служби позивачем не подавалася, то колегія суддів зазначає, що ненаписання рапортів про надання додаткової відпустки не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки.

Доводи апеляційної скарги про те, що нормами спеціального законодавства не передбачено права на отримання компенсації за не реалізацію пільг, в тому числі такої, як додаткова відпустка за всі роки, в яких така відпустка не використовувалася, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним служби.

Водночас, у разі невикористання як основної, так і додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім того, як вже було зазначено, відповідно до абз. 7, 8 п. 8 розд. ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі № 520/5415/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін