Справа № 280/6842/22
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Справа № 280/6842/22 ПР/280/21/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період: з 01.01.2000 по 01.03.2003 - січень 1998 року, з 01.03.2003 по 01.01.2006 березень 2003 року, з 01.02.2006 по 01.12.2007 березень 2006 року, з 01.01.2008 по 28.02.2018 січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.05.2021 березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

- справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку з необхідністю з`ясування причин пропуску позивачем строків звернення до суду з даним позовом, ухвалою суду від 07.12.2022 позовну заяву було залишено без руху. Позивачу встановлено 10-денний термін з моменту отримання копії цієї ухвали для надання оформленої відповідно до статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом.

26.12.2022 (вх.№48732) на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2022 позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 адміністративний позов повернуто позивачу у зв`язку з тим, що вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду неможливо визнати поважними.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 у справі № 280/6842/22 скасовано. Адміністративну справу № 280/6842/22 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

19.04.2023 адміністративна справа №280/6842/22 повернулась до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 20.04.2023 позовну заяву було залишено без руху на підставі статті 169 КАС України, позивачу було надано 5-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.04.2023 відкрито провадження у справі №280/6842/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві від 24.04.2023 (вх.№16516 від 24.04.2023). Зокрема зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 26.05.2021 №127 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Зауважено, що після звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення позивачу стало відомо, що у період з 01.01.2000 по 26.05.2021 йому не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Наголошено, що індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форм власності та виду юридичної особи. Для проведення індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. На думку позивача, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по березень 2003 року є січень 1998, за період з березня 2003 року по січень 2006 року є березень 2003 року, за період з лютого 2006 року по грудень 2007 року є лютий 2006 року, за період з січня 2008 року по лютий 2018 року є січень 2008 року та за період з березня 2018 року по 26.05.2021 є березень 2018 року. Додатково зазначено, що загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була виплачена позивачу за період з 01.01.2000 року по 26.05.2021 року становить 127 702,93грн. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву від 12.05.2023 (вх.№19628 від 15.05.2023) в якому зокрема зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України лише у період з 26.12.2014 по 07.11.2021, а до цього періоду він проходив військову службу в інших військових формуваннях на різних посадах, а саме оспорюваний період з січня 2000 року по грудень 2014 року у Внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України (далі Внутрішні війська МВС України). Зауважено, що покладення обов`язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва. Також відповідач зазначив, що Національна гвардія України не може нести відповідальність за протиправні дії Внутрішніх військ МВС України. Також зазначено, що оскільки штатний розпис Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України був затверджений Наказом командувача від 17.10.2014 № 365 «Про затвердження штатів військових частин Національної гвардії України», базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача, на думку відповідача, слід вважати жовтень 2014 року. Окремо у відзиві на позовну заяву відповідачем зауважено, що у січні 2016 року на виконання пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» всім військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (у тому числі позивачу) було здійснено нарахування та виплату додаткових видів грошового забезпечення за грудень 2015 року у підвищеному розмірі, що у свою чергу призвело до значного підвищення грошового забезпечення. Протягом 2014-2022 років також постійно змінювалось грошове забезпечення позивача у бік підвищення за рахунок його постійних складових. Відповідач додатково стверджує, що станом на січень 2008 року Національної гвардії України не існувало, а тому застосовувати до спірного періоду січень 2008 року як базовий місяць некоректно. Наголошено, що при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача відповідачем був проведений повний розрахунок, що підтверджується копіями особистих карток на грошове забезпечення. Додатково відповідачем зазначено, що питання стосовно визначення суми індексації, розміру посадового окладу, базового місяця належать до виключної компетенції відповідача. З огляду на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серія НОМЕР_4 , виданого 22.05.2015 (а.с.12).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 26.05.2021 №127 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 (М-072398), який здав справи і обов`язки за посадою заступника командира Військової частини НОМЕР_2 по роботі з особовим складом та звільненого відповідно до частини 5 пункту 2 підпункту „А" ст. 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 11.05.2021 № 82 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, з правом носіння військової форми одягу (а.с.91).

31.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій зокрема просив виплатити належну йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2000 року по травень 2021 року (а.с.70).

Листом відповідача від 16.02.2022 №3/33/11/1-515/21/17 позивачу роз`яснено, що за час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась відповідно до законодавства та надано копії особистих карток на грошове забезпечення з 2012 по 2021 роки (а.с.71, 81-90).

Водночас, 31.01.2022 позивач звернувся до Центрального архівного відділу Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України із заявою про надання копії його особистих карток на грошове забезпечення за період з 2000 по 2014 роки (а.с.72).

Супровідним листом Центрального архівного відділу Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України від 18.02.2022 №206 позивачу були направлені копії особистих карток на грошове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за 2000-2012 роки (а.с.73-80).

Позивач вважаючи, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України йому не у повному обсязі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 26.05.2021, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-ІІІ (далі Закон №2017-ІІІ) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 9 Закону №2017-ІІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно із статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За приписами статті 4 Закону №1282-ХІІ, (у редакції до 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01.01.1016 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

07.05.1998 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №663 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян» (далі - Порядок №663), якою регулювався порядок проведення індексації грошових доходів населення з дати його прийняття (до 17.07.2003 - до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1078).

Відповідно до пункту 1 Порядку №663, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Таким чином, в період з 01.01.2000 по 28.02.2003 грошове забезпечення позивача підлягає індексації, виходячи з базового місяця - січень 1998 року.

Згодом, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка з 2003 по 2015 роки, та починаючи з 01.01.2016 року - 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (у редакції постанови КМУ від 17.07.2003 №1078) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (у редакції постанови КМУ від 17.05.2006 №690) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 (у редакції постанови КМУ від 12.03.2008 №170) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Суд звертає увагу, що з приписів вищенаведених положень Порядку №1078 вбачається правило події збільшення розміру мінімальної заробітної чи події зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (що має місце у випадку підвищення винагороди за працю) залишалось одночасно і правовою підставою для припинення раніше розпочатої процедури індексації наростаючим підсумком, і правовою підставою для початку нової процедури індексації з наступного календарного місяця.

Враховуючи, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд дійшов висновку, що для визначення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2003 по 01.01.2008 базовим місяцем є березень 2003 року.

Таким чином твердження позивача, що індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2006 по 01.12.2007 має бути розрахована із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березня 2006 року є жодним чином необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними законодавчими нормами.

Разом з тим суд звертає увагу, що на момент існування оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі - Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008.

Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Вищевказана Постанова діяла до дати набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

Відтак, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2008 по 28.02.2018.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру посадового окладу, яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі Постанови № 1294 та не залежить від зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових без підвищення посадових окладів (в тому числі премії та додаткових видів грошового забезпечення таких як надбавки, підвищення, винагороди).

Постановою №704 Кабінет Міністрів України змінив систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Так, відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, фактично з 01.03.2018 був визначений інший порядок встановлення та розміру посадового окладу, у зв`язку із чим такий місять є базовим місяцем при подальшому обчисленні розміру грошового забезпечення, а в даному випадку у період з 01.03.2018 по 26.05.2021.

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що місяцем підвищення (базовим) вважається місяць, у якому підвищено тарифну ставку (посадовий оклад), а не грошове забезпечення за рахунок його постійних складових, сума індексації визначається залежно від останнього підвищення окладу за посадою, яку обіймає військовослужбовець, а підвищення грошового забезпечення за рахунок інших складових, без підвищення окладу, не впливає на індексацію та не призводить до зміни базового місяця й зменшення суми індексації. Індексацію нараховують пропорційно відпрацьованому часу. При цьому, індексація не нараховується, якщо сума збільшення грошового забезпечення в місяці підвищення посадового окладу перевищує суму індексації.

Так, наданими до матеріалів справи копіями Особистих карток на грошове забезпечення позивача за 2000-2021 роки підтверджується безперервне проходження позивачем військової служби у період з 01.01.2000 по 26.05.2021 та одержання грошового забезпечення. Підсумовуючи вищевикладене та виходячи з нормативно-правового регулювання у відповідній сфері правовідносин, позивач мав право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 28.02.2003 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 1998 року, за період з 01.03.2003 по 31.12.2007 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2003 року, за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 26.05.2021 (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року.

Водночас з наданих до матеріалів справи Особистих карток на грошове забезпечення позивача за 2000-2006 роки зокрема вбачається, що індексація грошового забезпечення за вказаний період позивачу взагалі не нараховувалась та не виплачувалась та відповідно базові місяці не визначались (а.с.74-77).

Не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення у період з січня 2000 року по грудень 2006 року підтверджується також наданою відповідачем довідкою щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 (а.с.115-119).

Крім того, з наданої до матеріалів справи Особистої картки на грошове забезпечення позивача за 2007 рік зокрема вбачається, що позивачу у 2007 році частково нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, у наступних розмірах: січень-165,13грн., лютий 184,27грн., березень 184,27грн., квітень 194,25грн., вересень 15,71грн., жовтень 23,56грн., листопад 23,86грн., грудень 40,90грн., що підтверджується також довідкою щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 (а.с.78).

Однак, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення позивачу у 2007 році із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2003 року.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, з наданих до матеріалів справи Особистих карток на грошове забезпечення позивача за 2008-2018 роки зокрема вбачається, що у період з 01.01.2008 по 28.02.2018 позивачу частково нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, про що також свідчить довідка щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 (а.с.78-81, 85-90).

Водночас з довідки щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 судом встановлено, що у період з січня 2016 року по лютий 2018 року відповідачем у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) було визначено січень 2016 року, що суперечить висновкам суду викладеним у даному рішенні.

Твердження відповідача про те, що з 01.01.2016 відбулося збільшення розміру грошового забезпечення шляхом встановлення щомісячного преміювання військовослужбовцям Національної гвардії України, а тому саме січень 2016 року є базовим місяцем суд вважає безпідставними, так як збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

На підставі вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно та необґрунтовано не нараховувалась та не виплачувалась у повному обсязі індексація грошового забезпечення позивача у період з 01.01.2000 по 28.02.2018, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2000 по 28.02.2018 (включно) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи обставини, встановлені під час надання правової оцінки діям відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 28.02.2018, суд з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 28.02.2003 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 1998 року, за період з 01.03.2003 по 31.12.2007 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2003 року та за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Постанови № 1078.

При цьому, оскільки, як було встановлено вище, частина сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 28.02.2018 була нарахована та виплачена відповідачем у добровільному порядку, у даному випадку наявні підстави для зобов`язання відповідача вчинити зазначені вище дії із застереженням, а саме з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.05.2021 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до Особистої картки на грошове забезпечення № 43 позивачу у 2018 році була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення лише у грудні у розмірі 71,08 грн. (а.с.85). При цьому, у 2019 році згідно з Особистою карткою на грошове забезпечення № 43 відповідач нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення наступним чином: лютий 71,08 грн., березень 71,08 грн., квітень 134,47 грн., травень 134,47 грн., червень 134,47 грн., липень 134,47 грн., серпень 206,72 грн., вересень 206,72 грн., жовтень 206,72 грн., листопад 206,72 грн., грудень 206,72 грн. (а.с.84).

Із Особистої картки на грошове забезпечення № 43 судом також встановлено, що у 2020 році відповідач нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення у такому обсязі: січень-липень по 216,51 грн., серпень- грудень 226,29 грн. (а.с.83). У 2021 році згідно з Особистою карткою на грошове забезпечення № 44 позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення у січні 233,81 грн., з лютого по квітень 331,42 грн., у травні 4775,73 грн. (а.с.82).

Водночас з наданої відповідачем довідки щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 26.05.2021 вбачається, що при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 26.05.2021 відповідачем у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) було визначено березень 2018 року.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0%, в липні 99,3%, в серпні 100,0%, в вересні 101,9%, в жовтні 101,7%.

Отже, лише у жовтні 2018 року було перевищено поріг індексації у 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100).

Вказані відсоткові показники індексу інфляції за жовтень 2018 року були опубліковані у листопаді 2018 року, що з огляду на наведені вище приписи пункту 1-1 Порядку №1078 свідчить про те, що індексацію слід проводити з 01 грудня 2018, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Враховуючи вищевказане суд дійшов висновку, що твердження позивача про порушення його прав щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 26.05.2021, а також в частині не застосування у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березня 2018 року є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а отже у задоволенні позовних вимог, що стосуються періоду з 01.03.2018 по 26.05.2021 слід відмовити.

Щодо твердження відповідача про те, що питання стосовно визначення суми індексації, розміру посадового окладу, базового місяця належать до виключної компетенції відповідача та є його дискреційним повноваженням, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.11.2021 по справі №120/313/20-а, а саме:

«Стосовно дискреційних повноважень, Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17. Також Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17). У цьому контексті Суд додатково зауважує, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Застосовуючи ці підходи, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень».

При цьому, визначення базового місяця судом не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а є лише заходом спрямованим на остаточне вирішення спору між сторонами та повне відновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 по справі №400/4491/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно доводів відповідача про те, що Національну гвардію України утворено лише у 2014 році, суд зазначає таке.

Так, з матеріалів справи встановлено та не заперечується представником відповідача, що протягом усього спірного періоду позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка спочатку належала до складу Внутрішніх військ МВС України, а після утворення Національної гвардії України зазначена військова частина увійшла до складу Національної гвардії України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну гвардію України», Головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.

За таких обставин, саме відповідач є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 внутрішніх військ МВС України, зокрема і в частині своєчасного та правильного нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачу нараховувалась індексація, то таке не є спірними між сторонами, оскільки позивач просить нарахувати йому індексацію з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивачем, в силу положень Закону України Про судовий збір, судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у період з 01.01.2000 по 28.02.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2000 по 28.02.2003 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 1998 року, за період з 01.03.2003 по 31.12.2007 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2003 року та за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23.06.2023.

Суддя І.В.Садовий