Справа № 760/16588/22
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участі секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 03 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 03 травня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апелянта грунтуються на тому, що судом першої інстанції не враховано, що постанову Соломянського районного суд м. Києва від 15.12.2014 у справі №760/24929/14-а виконано відповідачем лише частково, не у повному обсязі.

Так, на переконання апелянта, висновок складений на виконання рішення суду не є доказом повного виконання постанови суду, оскільки не поновлює порушених прав стягувача, як військовослужбовця, у повному обсязі.

Апелянт стверджує, що у разі належного виконання постанови та зарахування до загального строку проходження військової служби скаржнику періодів з 14.07.2000 по 15.06.2002 та з 29.08.2002 по 13.08.2006, скаржник матиме право на встановлення надбавки у розмірі 40% посадового окладу на відміну від наявних 35 %.

Також, у такому випадку строк очікування скаржником набуття права на житло становитиме 1 рік, без виконання - 7 років.

Також, за умови виконання постанови скаржнк зможе використати право на пенсію за вислугу років через 6 років, а не через 12.

Також, за умови повного виконання постанови, скаржник зможе використати право на щорічну відпустку не 35 календарних днів, а 40.

Крім того, апелянт стверджує про те, що Верховний Суд у справі №826/9145/18 встановив факт неповного виконання рішення та визначив особу, яка зобов`язана його виконати - боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2021 року головним державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що матеріалами справи підтверджено повне виконання військовою частиною постанови суду, а постановою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року не встановлено факт неповного виконання постанови суду у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Визнано неправомірними дії Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо не зарахування ОСОБА_1 військової служби в період навчання у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 липня 2000 року по 15 червня 2002 року та навчання у ВІТІ НТУУ «КПІ» з 29 серпня 2002 року по 13 серпня 2006 року.

Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зарахувати своїм рішенням строк навчання ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 липня 2000 року по 15 червня 2002 року та навчання у ВІТІ НТУУ «КПІ» з 29 серпня 2002 року по 13 серпня 2006 року до загального строку військової служби, з відповідним перерахуванням грошового забезпечення згідно Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

15 серпня 2018 року на виконання зазначеного рішення Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

15 січня 2019 року головним державним виконавцем Солом`янського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

На вимогу державного виконавця про надання документів, що підтверджують виконання рішення суду, військовою частиною НОМЕР_1 направлено лист, відповідно до якого остання повідомляє про повне виконання судового рішення, про що надає відповідні докази, а саме, особисту картку грошового забезпечення, та висновок про перевірку та встановлення стажу для виплати процентної надбавки за вислугу років від 23.01.2015.

Відповідно до вказаного висновку, строк навчання ОСОБА_1 з 14 липня 2000 року по 15 червня 2002 року та з 29 серпня 2002 року по 13 серпня 2006 року зараховано до загального строку військової служби.

Так, загальний стаж служби на посадах, які дають право на виплату надбавки за вислугу років станом на 14.01.2015 становить 14 років 03 місяців 15 днів.

Наведеними матеріалами підтверджується фактичне виконання військовою частиною виконавчого листа №760/24929/14-а виданого 15.08.2018.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги щодо невиконання боржником постанови суду, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 826/9145/18.

Так, відповідно до вищевказаної постанови, Верховний Суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року у справі № 760/24929/14-а не є обов`язковою для виконання відповідачами у справі № 826/9145/18 (Адміністрація Державної прикордонної служби України та Голова Державної прикордонної служби України Цигикало П. О.), оскільки зазначене рішення є обов`язковим для виконання Військовою частиною № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, яка є відповідачем у справі № 760/24929/14-а.

При цьому, Верховним Судом встановлено, що як зазначено у позовній заяві позивача, керівництво Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації, здійснило позивачу зарахування вказаних у постанові Солом`янського районного суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 760/24929/14-а періодів військової служби, тобто виконали рішення суду.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач сам вказує на виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 760/24929/14-а.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховним Судов в межах вказаної справи не досліджувався факт виконання чи не виконання відповідачем (військовою частиною НОМЕР_1 ) постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 760/24929/14-а, а лише було зазначено про те, що рішення у даній справі має виконуватись військовою частиною, як відповідачем в межах вказаного провадження. Натомість Адміністрація Державної прикордонної служби України та Голова Державної прикордонної служби України Цигикало П. О. не були стороною по справі № 760/24929/14-а, за результатами розгляду якої Солом`янським районним судом міста Києва було винесено постанову від 15.12.2014, тобто зазначене рішення не адресовано їм до виконання.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно зазначив, що постановою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року не встановлено факт неповного виконання постанови суду у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Наведене у сукупності свідчить, що в діях головного державного виконавця відсутні ознаки протиправності, оскільки Військовою частиною № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року виконана в повному обсязі.

Доводи апелянта про непоновлення порушених прав стягувача як військовослужбовця у повному обсязі та пов`язані у зв`язку з цим набуття права на житло становитиме 1 рік, можливість використати право на пенсію за вислугу років через 6 років та можливість використати право на щорічну відпустку 40 календарних днів, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з того, що військовою частиною повністю виконано рішення суду відповідно до його резолютивної частини.

При цьому, у випадку порушення права позивача на набуття права на житло, право на пенсію за вислугу років та право на щорічну відпустку, позивач може звернутись із позовом про оскарження відповідних дій до суду.

Однак, такі доводи не свідчать про протиправність дій державного виконавця в межах виконавчого провадження №58073426.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 03 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко