Справа № 140/8173/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/8173/22 пров. № А/857/5329/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зінчук Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року, ухвалене суддею Димарчук Т.М. у м.Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №140/8173/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, повлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Волинській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 14.11.2022 №514-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити на посаді начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області з 14.11.2022; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 14.11.2022 №514-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області з 15 листопада 2022 року.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 73974,70 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 18769,65 грн (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень 65 копійок) звернено до негайного виконання.

Рішення мотивоване тим, що відповідач при звільненні позивача діяв необ`єктивно, упереджено, нерозсудливо, не дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого Законом України "Про державну службу" та КЗпП України, що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивача. Зокрема суд зауважив, що у попередженні про наступне звільнення від 12.10.2022 позивачу запропоновано лише одну вакантну посаду - начальника Ківерцівської державної податкової інспекції. Доказів пропонування інших посад, які були вакантними у відповідача або з`явилися після попередження про наступне звільнення, відповідач не надав, як і не навів необхідного обґрунтування щодо не прийняття рішення про переведення позивача до реорганізованого відділу у складі іншого управління. Також суд вказав на те, що відповідач не надав доказів того, що під час звільнення позивача проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в даному випадку у Головному управлінні ДПС у Волинській області відбулось скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення штатної чисельності або штату державних службовців. Також, згідно доводів скаржника, посада, яку обіймав позивач, була скорочена, а чисельність управління податкового аудиту та управління оподаткування фізичних осіб значно змінилась. Водночас зауважує, що відбулась також часткова зміна функцій даних підрозділів, а тому однакова чисельність відділу перевірок податкових агентів, як складової частини управління оподаткування фізичних осіб не може свідчити про відсутність скорочення посад. Наголошує, що на виконання ст. 87 Закону №889-VIII позивача було попереджено про наступне вивільнення 12.10.2022 та запропоновано іншу посаду державної служби, а саме начальника Ківерцівської державної податкової інспекції, яка є рівнозначною тій, яку обіймав позивач. Оскільки позивач відмовився від запропонованої посади, вказує на наявність належних та достатніх підстав для його звільнення. При цьому, на погоджується із висновками суду про обов`язок роботодавця пропонувати позивачу усі вакантні посади.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Правовий порядок в Україні за визначенням ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах ДПС, в тому числі на посаді начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.2007 (а.с.69-79).

Наказом Державної податкової служби України від 04.02.2022 №91 "Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затвердження методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС" та наказом Головного управління ДПС у Волинській області від 14.07.2022 №248 "Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області" введено в дію з 21.07.2022 організаційну структуру та штатний розпис Головного управління ДПС у Волинській області (а.с.20-22).

Попередженням від 12.10.2022 позивача проінформовано, що його посада державної служби скорочується внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців та про наступне звільнення його з посади, яку він обіймає. Одночасно позивачу запропоновано зайняти іншу рівнозначну вакантну посаду - начальник Ківерцівської державної податкової інспекції (а.с.11).

Наказом в.о.начальника Головного управління ДПС у Волинській області від 14.11.2022 №514-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", припинено державну службу та звільнено з 14.11.2022 ОСОБА_1 - начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області, з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" та пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.12).

Позивач, вважаючи наказ в. о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області від 14.11.2022 №514-о "Про звільнення ОСОБА_1 " протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу», який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпПУкраїни правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Таким чином, саме на державу покладено обов`язок забезпечувати рівність трудових прав усіх громадян та гарантувати правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно, оскільки держава здійснює свої функції через систему державних органів (законодавчих, виконавчих, судових), відповідні обов`язки (їх неухильне додержання та виконання) покладаються на такі державні органи.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII).

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ установлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Частинами першою, п`ятою статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (тут у редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX (далі - Закон № 440-IX) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-ІХ (далі - Закон № 1285-ІХ) передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Крім того, Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом частини першої статті 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною шостою статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Спір у цій справі виник у зв`язку з винесенням в.о начальника Головного управління ДПС у Волинській області наказу від 14.11.2022 № 514-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу та звільнено позивача з посади начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинсткій області у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців згідно з п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, яким визначено 14 листопада 2022 року днем звільнення позивача з посади.

Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції до набрання чинності Законом № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) визначалася законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалося лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Водночас згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Наведене свідчить, насамперед, про можливість суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з будь-яким державним службовцем у разі настання однієї з таких підстав: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців; 2) скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; 3) реорганізації державного органу; 4) ліквідація державного органу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20 та у подальшому підтримана, зокрема, у постановах від 29 грудня 2021 року у справі № 420/3825/20, від 02 червня 2022 року у справі №420/3541/20, від 07 липня 2022 року у справі №640/9691/20.

Слід зазначити, що 13 лютого 2020 року набрав чинності Закон № 440-IX, яким частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому, не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

Водночас, за змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону №889-VІІІ (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX), у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Із набранням чинності змін, внесених до Закону №889-VIIІ Законами №117-IX та №440-IX, процедура припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ); ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ) зазнала значних змін та стала ідентичною.

06 березня 2021 року набув чинності Закон № 1285-ІХ, яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ і виклав частину третю Закону № 889-VІІІ у такій редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.».

Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваного наказу щодо його відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Так, матеріалами справи підтверджується, що реорганізація ГУ ДПС у Волинській області відбулася без скорочення чисельності або штату державних службовців, тобто кількість посад не змінилася.

При цьому відбулось скорочення посади державної служби, на якій перебував позивач - начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту.

У новій організаційній структурі ГУ ДПС у Волинській області функції, які виконував відділ перевірок податкових агентів управління податкового аудиту, передані до управління оподаткування фізичних осіб.

Згідно пояснень скажника, із введенням в дію з 21.07.2022 Організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області чисельність управління податкового аудиту та управління оподаткування фізичних осіб зазнала змін, в тому числі і в частині функцій даних підрозділів, а тому однакова чисельність відділу перевірок податкових агентів, як складової частини управління оподаткування фізичних осіб, не може свідчити про відсутність скорочення посад.

З огляду на зазначене судова колегія констатує факт зміни внутрішньої організаційної структури юридичної особи у зв`язку з введенням в дію нового штатного розпису та, як наслідок, скорочення посади, яку обіймав позивач, тому у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

В свою чергу, як вже було зазначено, положення частини третьої статті 87 Закону №889-VIII унормовують, що суб`єкт призначення або керівник державної служби одночасно з попередженням про звільнення пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тобто роботодавець зобов`язаний попередити працівника про наступне вивільнення та одночасно з цим запропонувати йому вакансії, яким відповідає працівник.

Позивач наполягає, що у відповідача був обов`язок запропонувати йому інші посади, що були вакантними в апараті Головного управління ДПС у Волинській області категорії «Б»: начальник відділу позапланових перевірок ризикових платників; заступник начальника управління - начальник відділу якості перевірок та перевірок фінансових операцій; заступник начальника відділу котролю за виробництвом та обігом пального; заступник начальника управління - начальник відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів, контролю за обігом марки акцизного податку; заступник начальника управління - начальник відділу адміністрування акцизного податку; заступник начальника управління - начальник відділу бухгалтерсткого обліку, звітності та бюджетування; начальник управління з податковим боргом; начальник відділу інфраструктури та господарського забезпечення; начальник Володимир-Волинської податкової інспекції; начальник Горохівської податкової інспекції.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у попередженні про наступне звільнення від 12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 запропоновано іншу посаду державної служби, проте від переведення на запропоновану посаду ОСОБА_1 відмовився. Посада начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту та начальника Ківерцівської державної податкової інспекції є рівнозначними.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 могли пропонуватись інші посади, на які він може претендувати, враховуючи його фах, кваліфікацію та досвід трудової діяльності. При цьому слід зазначити, що визначення професійних компентностей та переважного права на залишення на роботі працівників відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем виконано обов`язок щодо працевлаштування позивача, а саме було вчинено заходи, направлені на забезпечення позивача можливістю продовжити державну службу з урахуванням його кваліфікації. ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення завчасно, йому було запропоновано наявну вакантну посаду, рівнозначну тій, яку він обіймав, тому відповідач діяв у межах, передбачених чинним законодавством України.

Доводи аналогічного змісту були наведені контролюючим органом у відзиві на позовну заяву, однак позивачем такі не спростовані та судом не надано належної оцінки цим обставинам.

Оскільки Закон №889-VIIІ не встановлює обмеження щодо посад, які мають бути запропоновані особі, що звільняється, а тому враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, що доводи позивача щодо того, що йому не було запропоновано усіх вакантних посад, як на підставу скасування оскажуваного наказу про звільнення, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими.

З огляду на викладене у сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв у межах наданих повноважень, а тому підстави для задоволення позовних вимог про його скасування - відсутні.

Відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову в частині зобов`язання поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних вимог.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №140/8173/22 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, повлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 26.06.2023.