Справа № 280/823/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/823/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022

у справі №280/823/21

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 88 від 19.11.2020 про неуспішне проходження прокурором Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснення повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2491к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2020 р. з посади прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області ;

- поновити ОСОБА_1 з 30 грудня 2020 р. в органах Запорізької обласної прокуратури та на посаді прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області або на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30 грудня 2020 р. і до моменту фактичного поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставне звільнення його з посади прокурора за неуспішне проходження атестації, оскільки відповідачами було порушено процедуру проведення атестації. Також в оскаржуваному наказі від 24 грудня 2020 року №2491к в якості підстав звільнення зазначено п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», який передбачає ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення штату в органі, в якому прокурор обіймає посаду, проте, на дату прийняття спірного наказу ніякої реорганізації чи ліквідації прокуратури Запорізької області чи скорочення кількості не відбувалось.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 88 від 19.11.2020 про неуспішне проходження прокурором Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснення повноваження прокурора;

визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2491к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з 29.12.2020 з посади прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області;

поновлено ОСОБА_1 з 30.12.2020 в органах Запорізької обласної прокуратури та на посаді прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області або на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури;

стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2020 по 09.06.2021 у розмірі 96502,06 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 залишено без змін.

25.07.2022 Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 за виключними обставинами. Заява мотивована тим, що 01.03.2023 Конституційним Судом України прийнято рішення, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

З цих підстав позивач вказує на те, що з вищенаведеного можна зробити висновок, що позивача звільнено без попередження про майбутнє звільнення та в умовах, відповідно до яких позивач не міг чітко розуміти зміст Закону №113 та, як наслідок, не міг спланувати свої подальші дії, що є грубим порушенням звільнення прокурора відповідно до норм діючого законодавства, що, у тому числі, й є предметом даного судового провадження.

Вказані обставини визначені позивачем як підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Позивач (його представник), представник відповідача-2 - Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Позивач подав суду клопотання про розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами без його участі.

Офіс Генерального прокурора подав письмовий відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому відповідач-2 вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач-2 зазначає, що Конституційний Суд в рішенні від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 вказав, що п. 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення. Згідно ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» та враховуючи висновок Верховного Суду у постанові від 23.12.2019 у справі № 814/1274/17 за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням. Отже рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, не має ретроактивності і не може застосовуватись до правовідносин, що виникли до дати прийняття такого рішення. Окрім того, відповідач-2 посилається на правові висновки Верховного Суду у поставі від 13.04.2023 у справі № 600/1450/20-а з аналогічного питання, згідно яким оскільки судовим рішенням, щодо перегляду якого за виключним обставинами звернувся позивач, відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідно таке рішення не підлягає примусовому виконанню, тому у значенні п.1 ч.5 ст.361 КАС України не може переглядатись за виключними обставинами.

Представник відповідача-1 Запорізької обласної прокуратури в судовому засіданні також заперечує проти задоволення заяви позивача, відповідно до поданого відзиву на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами зазначає, що позивач в установленому порядку на виконання розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ подав заяву про переведення та про намір пройти атестацію, в якій підтверджував ознайомлення та погодження з умовами та процедурами проведення атестації, а також з наслідками неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації. У даному випадку юридичним фактом, що зумовлював звільнення позивача з посади та з органів прокуратури Запорізької області є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 п.6 розділу ІІ Закону №113-ІХ визнаний неконституційним та втратив чинність з 01.03.2023, томі наявність цього рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом апеляційної інстанції помилки при вирішенні спору, а відповідачем порушення прав позивача, оскільки на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції у цій справі положення указаної норми були чинними та підлягали безумовному застосуванню.

З`ясувавши підстави, визначені для перегляду судового рішення за виключними обставинами, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку за виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане (п.1 ч.5 ст.361 КАС України).

При цьому частиною 6 статті 361 КАС України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

В даному випадку позивач пов`язує підстави для перегляду рішення суду за виключними обставинами з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023.

01.03.2023 Конституційним Судом України прийнято рішення № 1-р(ІІ)/2023 (справа № 3-5/2022(922), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

За твердженням позивача правова позиція Конституційного Суду у рішенні від 01.03.2023 у справі № 1-р(ІІ)/2023 свідчить, що застосування відпровідачем-1 пункту 6 розділу ІІ Закону №113-ІХ у частині попередження позивача про можливе майбутнє звільнення з посади суперечить Конституції України, а тому наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2491к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області є незаконним і підлягає скасуванню.

Суд вважає такі доводи заявника помилковими.

Конституційним Судом України визнано неконституційними не усі положення Закону №113-ІХ, а лише пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ щодо попередження прокурорів про можливе їх звільнення з посади.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що підстави заявленого позову не стосувалися неналежного повідомлення чи не повідомлення позивача про можливе звільнення з посади. Не були вказані обставини підставою для задоволення позову Запорізьким окружним адміністративним судом та відмови в задоволенні позову Третім апеляційним адміністративним судом. Фактично підставою звільнення позивача з органів прокуратури стало неуспішне проходження позивачем атестації, процедурі проведення якої і надавалася правова оцінка судами в межах цієї справи.

Положення Закону №113-ІХ щодо проходження прокурорами атестації предметом розгляду Конституційного Суду України у справі №1-р(ІІ)/2023 не було.

Отже, сам факт прийняття Конституційним Судом України означеного рішення, з огляду на підстави заявленого позову, не може свідчити про неправильність вирішення судами цієї справи.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу і на те, що за положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За змістом статті 152 Конституції України, положень ст..91 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 застосовується з 01 березня 2023 року та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до цієї дати.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідачі, у спірних відносинах, були зобов`язані і діяли у межах та на підставі того законодавства, яке існувало на час виникнення спірних відносин.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення - постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у цій справі за виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно з ч.1 ст.369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 361, 368-369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №280/823/21 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко