Справа № 580/3870/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року справа № 580/3870/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/3870/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (вул.Смілянська 57, м. Черкаси, 18036, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

26.05.2023 вх. 19700/23 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, просить: стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки виплати не виплаченого грошового забезпечення під час звільнення працівника, починаючи з 27.07.2018 - дня звільнення до дня фактичного розрахунку - 27.04.2023 на користь ОСОБА_1 у сумі 174 726, 73 грн.

01.06.2023 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що позивач проходив службу в Головному управління Національної поліції в Черкаській області. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 у справі №580/63/22, що набрало законної сили 13.02.2023, остаточний розрахунок грошового забезпечення відповідач здійснив - 27.04.2023. Позивач з покликанням на статтю 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) вважає, що відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку під час звільнення, просить позовні вимоги задовольнити.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позовні вимоги не визнав, 14.06.2023 вх. №23631/23 надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення під час звільнення працівника, починаючи з 27.07.2018 до 27.04.2023 у сумі 174726,73 грн, ґрунтується на неправильному застосуванні позивачем ст. 117 КЗпП України, позаяк спір про грошове забезпечення позивача (доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення) під час звільнення виник більш ніж через три роки після звільнення (справа 580/63/22), у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку. За вказаних обставин вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27.07.2018 за № 295 о/с позивач звільнений зі служби в поліції з 27.07.2018.

У справі 580/63/22 (ЄДРСР 103685572) суд зазначив: 05 січня 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 27.05.2018 позивачу; стягнути з відповідача заборгованість по грошовому забезпеченні у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 до 27.07.2018 на користь позивача в сумі 14160,00 грн; стягнути з відповідача заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 до 31.10.2017 на користь позивача в сумі 3179,13 грн. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 у справі №580/63/22 (ЄДРСР 103685572) позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправну бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 до 27.07.2018 та індексації грошового забезпечення за період 01.03.2016 до 31.10.2017; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 до 27.07.2018 та індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2016 до 31.10.2017. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023 (ЄДРСР 108995071): скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 в частині задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати доплати за службу в нічний час та ухвалити судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії у цій частині позовних вимог залишити без задоволення. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 залишити без змін. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі №580/63/22 Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області проведено нарахування та виплату з відрахуванням податків/зборів ОСОБА_1 індексацію грошових доходів за період з 01.03.2016 до 31.10.2017 у сумі 3324,54 грн (платіжна інструкція від 25.04.2023 № 2191), шляхом перерахування на картковий рахунок позивача, що сторонами не заперечується.

Вважаючи, що сума індексації грошового забезпечення не була виплачена позивачеві своєчасно під час звільнення, тому відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем і відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 94 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку та та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Один із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Згідно з частиною четвертою статті 43 Основного Закону України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, повноваження щодо ухвалення якого має Верховна Рада України (стаття 75, пункт 3 частини першої статті 85, пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України визначено, що під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявного спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 зазначив, за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки спеціальним законодавством, не врегульовано оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення зі служби в Національній поліції України (висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, 30.04.2020 у справі №140/2006/19).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 сформулювала такі висновки: умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо); аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно; оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Із системного тлумачення положень частин першої та другої статті 117 КЗпП України можна дійти висновку, що частина перша цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишніми працівниками, а частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Законодавець не вважає вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібна позиція висловлена у постанові ВПВС 13 .05.2020 № 810/451/17.

Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Оцінюючи доводи та докази сторін, суд зазначає таке.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27.07.2018 за № 295 о/с позивач звільнений зі служби в поліції з 27.07.2018, проте лише 05.01.2022 звернувся до суду із позовною заявою, де просив: стягнути з відповідача заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 до 31.10.2017 - 05.01.2022 (справа №580/63/22 ЄДРСР 103685572), тому виник спір між позивачем та відповідачем щодо індексації грошового забезпечення.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, що безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

У справі 580/63/22 (ЄДРСР 103685572) суд зазначив: оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 до 31.10.2017 є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення - саме на Головне управління Національної поліції в Черкаській області покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 до 31.10.2017.

Здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу під час звільнення суми не були спірними на момент звільнення і протягом більш ніж трьох років позивач не здійснював дій, спрямованих на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення, що вказує на те, що спір щодо невиплаченої індексації грошового забезпечення під час звільнення виник більш ніж через три роки після звільнення позивача.Під час нарахування і виплати позивачу належних під час звільнення сум був відсутній спір щодо розміру індексації грошового забезпечення, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №825/742/16 та від 28.11.2022 у справі №380/693/20.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

З урахуванням ч.5 ст.242 КАС України та висновків Верховного Суду у контексті обставин цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, а тому у адміністративному позові належить відмовити повністю.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [2 - й АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Національної поліції в Черкаській області [вул.Смілянська 57, м. Черкаси, 18036, ].

Судове рішення складене 26.06.2023.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА