Справа № 160/5568/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2023 року Справа № 160/5568/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Дорошенко Сергієм Миколайовичем до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України про визнання невидачі довідки протиправною бездіяльністю, визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.03.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Дорошенко Сергієм Миколайовичем до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України, в якій представник позивача з урахуванням позовів на виконання вимог ухвал суду від 27.03.2023 року та від 03.04.2023 року просить суд:
- визнати невидачу військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини з 12.10.2022 року - протиправною бездіяльністю;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини;
- визнати протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 невидачу солдату ОСОБА_1 з 14.02.2023 року направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) раніше перерахованих сум додаткової грошової допомоги у зв`язку із отриманим пораненням за жовтень 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року - до суми 100 тис. грн. помісячно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сум 100 тис. грн. додаткової грошової допомоги у зв`язку із отриманим пораненням за листопад 2022 року та лютий 2023 року помісячно;
- визнати відсутність реагування Генерального штабу Збройних Сил України на скаргу 21.12.2022 року солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 - протиправною бездіяльністю;
- стягнути із військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач-1 мав обов`язок без зволікань призначити службове розслідування а також оформити та видати довідку про обставини отримання поранення встановленої форми. Однак відповідач-1 протягом 6 місяців до цього часу вказаної довідки не склав та не направив позивачу, тобто припустився бездіяльності. Протягом 1 календарного місяця відповідач-1 також не видав позивачу направлення для проходження ВЛК, яке мав обов`язок видати. Разом з тим, згідно п. 1.3 Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 висновок ВЛК можна отримати виключно при наявності довідки про обставин отримання бойової травми встановленої форми (Додаток №5), яку позивач надати до цього часу не може. Виходячи з того, що бездіяльністю відповідача-1 право позивача на своєчасне отримання облікових документів та на огляд штатною ВЛК є порушеним, він просить суд своїм рішенням визнати допущену бездіяльність неправомірною. Крім того, із отриманням від позивача відомостей про перебування його на стаціонарному лікуванні від наслідків бойової травми, та перебування його у відпустці для лікування за станом здоров`я, відповідач-1 був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду в розмірі 100 тис. грн. за період з дня отримання бойової травми 04.09.2022 року до переміщення до лікарняного закладу 06.09.2022 року, періоду перебування на стаціонарному лікуванні з 06.09.2022 року по 13.02.2022 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також за період перебування у відпустці з 20.10.2022 року по 18.11.2022 року для лікування наслідків бойової травми. У зв`язку з цим для відновлення порушеного майнового права позивача, він просить суд своїм рішенням зобов`язати відповідача-1 здійснити необхідні доплати встановленої чинним законодавством України суми 100 тис. грн. додаткової грошової допомоги за жовтень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року із врахуванням раніше перерахованих сум, а також зобов`язати відповідача-1 здійснити виплату додаткової грошової допомоги за листопад 2022 року та лютий 2023 року. Виходячи з положень Закону України Про звернення громадян відповідач-2 мав обов`язок з отриманням 28.12.2022 року скарги позивача від 21.12.2022 року з приводу бездіяльності відповідача-1, який перебуває у його підпорядкуванні розглянути її протягом встановленого 10-денного терміну, про що повідомити позивача. Оскільки відповідач-2 не здійснив будь-якого реагування на звернення позивача з метою поновлення його порушених прав військовослужбовця, хоча мав такий обов`язок та можливість, позивач просить суд визнати вказану бездіяльність неправомірною. Позивач зазначає, що не здійснення відповідачем-1 нарахування та виплати додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис. грн., визначеному Кабінетом Міністрів України та МО України, - порушує гарантоване статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції право Позивача на мирне володіння своїм майном. Бездіяльність відповідачів 1,2 порушує законні права та інтереси позивача, а тому потребує надання правової оцінки, на відповідність вимогам ч. 3 ст.2 КАС України та зобов`язання вчинити пені дії. Відтак позивачем застосовано засоби правового захисту у суді, які передбачені чинним законодавством.
14.06.2023 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-1 зазначив наступне. За фактом отримання поранення ОСОБА_1 стрільцем-снайпером 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування, та встановлено, що 04.09.2022 року під час бойових дій поблизу населеного пункту Зайцеве, Бахмутського району, Донецької області під час виконання військового обов`язку, внаслідок ворожого обстрілу ОСОБА_1 отримав поранення (акт службового розслідування №2213 від 06.12.2022 року). В подальшому, 06.06.2023 року медичною службою військової частини НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 складено довідку про обставини отримання поранення визначеною додатком 5. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку. Під час проходження військової служби військовослужбовець повинен дотримуватись вимог відповідних статутів Збройних Сил України.
Отже, солдату ОСОБА_1 зі шпиталю необхідно прибути до розташування підрозділу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , звернутися з відповідним рапортом встановленого зразку з проханням на направлення його для проходження військово-лікарської комісії. Дотепер ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, з рапортом та необхідними медичними документами особисто не звертався, що в свою чергу не надає законних підстав начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення стосовно ОСОБА_1 , щодо направлення його для проходження ВЛК.
Прийняття рішень по суті рапорту є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такого рапорту, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем. В зв`язку з цим, відсутні підстави для втручання у владні повноваження військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення по суті рапорту та зобов`язання направити позивача на військово-лікарську комісію. З метою врегулювання та встановлення єдиних підходів щодо порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким визначено та/або роз`яснено підстави встановлення/виплати додаткової винагороди, зокрема, в розмірі 100000,00 грн. та документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів. З посиланням на пункт 7 вказаного доручення вказує, що підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 року №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Згідно довідки ФЕС військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2023 №1/613 виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року №168 за листопад 2022 року, лютий 2023 року не здійснювалась, у зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказах командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 року №6291, від 05.03.2023 року №1409.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року №253, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням, ОСОБА_1 виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Отже, у військової частини НОМЕР_1 не має достатніх фактичних та правових підстав для внесення позивача до наказу щодо виплати останньому додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та проходженням стаціонарного лікування за листопад 2022 року та лютий 2023 року помісячно. Позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами складність спору та об`єму робіт, а лише формально прописано в договорі, що опрацювання матеріалів та подання заяви складає 4 000 тисячі гривень. Крім того, відсутні документи підтверджуючі, факт здійснення оплати послуг адвоката Чабаном В.А. Відтак, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно Позивача не допущено. З огляду на викладене вважаємо, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 року зазначена вище справа розподілена та 22.03.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: позовної заяви із копіями, відповідно до кількості учасників справи, з зазначенням: чіткого та вірного формулювання позовних вимог, зазначенням вірного найменування відповідачів суб`єктів владних повноважень (як у вступній, описовій, мотивувальній та прохальній частин позову) відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 27.03.2023 року. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: позовної заяви з її копіями для вручення іншим учасникам справі, в якій слід чітко та вірно сформувати позовні вимоги, зазначити вірне найменування відповідача суб`єкта владних повноважень (як у вступній так і у прохальній частині позову) відповідно до вимог чинного законодавства.
У встановлений ухвалами суду від 27.03.2023 року та від 03.04.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що в період з 02.03.2022 року ОСОБА_1 як військовослужбовець за призовом під час мобілізації на підставі наказу №35 від 02.03.2022 року командира в/ч НОМЕР_1 ЗСУ у складі 2 роти цієї частини брав участь в бойових діях в Донецькій області.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 року №64 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, який прибув з 1 відділу у м. Верхньодніпровськ Кам`янського РТЦК та СП, з 03 березня 2022 року зараховано до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначено на посаду стрільця-снайпера 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100672А і вважено таким, що з 03 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдат». Зараховано на продовольче забезпечення з 04 березня 2022 року. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, зобов`язано виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 130 % посадового окладу.
04.09.2022 року поблизу с. Зайцево Бахмутського району позивач отримав бойову травму, був евакуйований до м. Дніпра з первинною медичною карткою № 5526 евакуації (форма 100).
З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року №253 убачається, що відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) виведено в розпорядження командира 53 окремої механізованої бригади наступних осіб рядового, сержантського та старшинського складу, з 06.09.2022 та утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 та залишити на усіх видах забезпечення: солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Підстава: наказ командира військової частини ( по особовому складу) від 06.09.2022 року № 272-РС.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2022 року №234 вважено такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з відпустки за сімейними обставинами з 20 серпня 2022 року: солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на продовольче забезпечення з 21 серпня 2022 року. Підстава: відпускний квиток № 772 від 10.08.2022 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.10.2022 року №298 вважено такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з лікувального закладу з 20 жовтня 2022 року з мобільного госпіталю м. Дружківка: солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на продовольче забезпечення з 21 жовтня 2022 року. Підстава: довідка військово лікарняної комісії вх. № 302 від 07.10.2022 року.
В період з 20.10.2022 року по 18.11.2022 року позивач перебував у лікарняній відпустці для лікування наслідків бойової травми (відпускний квиток № НОМЕР_6 ).
В період з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач був госпіталізований до КП «Дніпровський обласний госпіталь ВВ» ДОР (виписка №1738), в-подальшому з 02.12.2022 року по 20.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ ім. Мечнікова (виписка № El5533), надалі - з 27.01.2023 року по 13.02.2023 року - в КП « Дніпровський обласний госпіталь ВВ» ДОР (виписка №315).
З 22.02.2023 року по теперішній час позивач проходить амбулаторне лікування в КП «Вільногірська ЦМЛ BMP (довідка №67).
Наслідками отриманої бойової травми, які до сьогодні не ліквідовані є повна відсутність у позивача слуху з-права, обмеження слуху на 40% (сенсоневральна приглухуватість ІІ-ІІІ ступеню) зліва, часткова атрофія зорового нерву, посттравматичне МВТ з лакунарними вогнищами у вигляді стійкого цефалічного лікворно - гіпертензивного синдрому.
12.10.2022 року позивач направив на адресу відповідача-1 рапорт про проведення службового розслідування за даним випадком та оформлення довідки про обставини отримання поранення встановленої форми.
Факт її вручення 28.12.2022 року представнику відповідача-2 підтверджується поштовою квитанцією та роздруківкою трекінгу Укрпошта.
Однак будь-яких відомостей щодо реагування на його скаргу з боку відповідача-2 позивач не отримав, про що зазначено ОСОБА_1 у позові.
11.01.2023 року позивач повторно направив повторну письмову скаргу на адресу відповідача-2 з тих же підстав. Проте будь-яких відомостей щодо реагування на його рапорт відповідачем-2 позивач знову не отримав, про що зазначено ОСОБА_1 у позові.
14.02.2023 року позивач направив відповідачу-1 рапорт з проханням видати йому направлення для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеню ушкодження здоров`я (тяжкості травми). У поданій до суду позовній заяві позивач стверджує, що останній повторно наголосив на необхідності видачі йому довідки про обставини отримання бойової травми встановленого зразка, для висновків ВЛК про пов`язаність травми із захистом Батьківщини. Проте до цього часу вказаний рапорт по суті відповідачем-2 не розглянутий, довідка про обставини отримання бойової травми - не складена, направлення на проходження ВЛК не видано, що вказує на бездіяльність відповідача-1.
31.10.2022 року позивач на свій картковий рахунок отримав від відповідача-1 додаткову грошову винагороду за вересень в сумі 98 500 грн.; за жовтень - 22.11.2022 року - суму 60 370, 97 грн.; за грудень 2022 року - 20.01.2023 року - суму 29 550 грн.; за січень 2023 року - 17.02.2023 року - суму 29 550 грн. За листопад 2023 року - сума додаткової грошової виплати відповідачем-1 на картковий рахунок Позивача не була перерахована, тому виписка відсутня.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2023 року №92 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира, (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення), відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вважено таким який, з 02.04.2023 року знаходиться у розпорядженні командира, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Підстава: наказ командира військової частики НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 02 квітня 2023 року № 64-РС.
08.06.2023 року за №6453 військовою частиною НОМЕР_1 складена довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) щодо солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (Додаток 5 із змінами згідно з Наказами Міністерства оборони України №466 (z1033-11) від 01.08.2011, №524 (z1054-14) вд 12.08.2014 №779 від 30.10.2014).
Довідка від 08.06.2023 року за №6453 від військової частини НОМЕР_1 надійшла на адресу суду 13.06.2023 року у 3-х екземплярах відповідно до листа відповідача від 06.06.2023 року №5020.
З означеної довідки убачається наступне. 04.09.2022 року ОСОБА_1 отримав поранення. Діагноз: Мінно-вибухова травма, гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Акубаротравма. Гострий двосторонній кохлеоневрит. Сенсоневральна приглухуватість ІІ-ІІІ ст. зліва. IV ст. справа. Стійкий цефалгічний синдром, логоневроз. За обставин: встановлено з акту службового розслідування № 2213 від 06.12.2022 року по факту отримання травми (поранення) військовослужбовцем стрільцем-снайпером 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , що 04 вересня 2022, під час бойових дій поблизу населеного пункту Зайцеве, Бахмутського району, Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації внаслідок ворожого обстрілу було поранено стрільця-снайпера 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 . Перебував у засобах індивідуального захисту українського виробника (бронежилет «Корсар» та шолом кевларовий). Солдата ОСОБА_1 вважено таким, що отримав поранення, яке пов`язане з виконанням своїх службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету на території Донецької та Луганської області. В стані алкогольного та/або наркотичного сп`яніння не перебував. (Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2022 № 2417. Видана для пред`явлення: в лікувальні заклади Міністерства оборони України, особову справу, за місцем вимоги.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі довідки про обставини отримання поранення, невидачі направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами, відсутність реагування Генерального штабу Збройних Сил України на скаргу 21.12.2022 року на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частинами першою - четвертою статті 2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону 2232-ХІІ види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 14.03.2022 № 7168, Указом Президента України від 19.04.2022 № 7300, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України 16.11.2022 № 2738-IX, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 та продовжений до теперішнього часу.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон №2232-XII).
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).
Відповідно до пункту 1.2 Положення №402 військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначання ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Одним із основних завдань військово-лікарської експертизи, визначених пунктом 1.3. Положення №402, є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами.
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення №402).
Згідно з п. 2, 3, 4 розділу 1 Порядку №402 ЦВЛК надано право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах; витребувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Згідно з п. п. 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час (пункт 1.1 розділу ІІ Положення №402) Медичний огляд проводиться ВЛК, зокрема, з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти) Постанови ВЛК приймаються з урахуванням Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я. Пунктом 3.1 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.
Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 визначено, що направлення на медичний огляд проводиться, зокрема, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.
У першому випадку за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК може прийняти одну із постанов: «Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби»; «Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю … (вказати спеціальність)»; «Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю … (вказати спеціальність)»; «Придатний до військової служби». Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: «Придатний до військової служби»; «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»; «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
У додатку 1 до Положення №402 вказано назви хвороб/станів здоров`я і їх співвідношення з придатністю чи непридатністю до служби, причому перелік захворювань/станів здоров`я, які дають можливість бути визнаним непридатним до військової служби у мирний час, є значно ширшим, ніж у воєнний.
Відповідно до пункту 21.1 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Пункт 21.25 Положення №402 передбачає, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.
Відповідно до п. п. "д" п. 21.5 глави 21 розділу 2 Положення постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) приймаються з формулюванням "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Згідно з п. п. "е" п. 21.5 глави 21 розділу 2 Положення постанова ВЛК приймається у формулюванні "Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби.
Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України» розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби. До гострого професійного захворювання належить захворювання, що виникло після одноразового (протягом не більше однієї доби) впливу на військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби шкідливих факторів середовища фізичного, біологічного та хімічного характеру (в тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання). Причинами гострих професійних отруєнь є шкідливі речовини гостроспрямованої дії.
Відповідно до п.11 Розділу ІІ Наказу №332 до обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби відносяться:
перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання в казармах та гуртожитках військових частин;
перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку;
погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником);
алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку;
використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею;
навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження;
навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю;
самовільне залишення військовослужбовцем місця служби;
природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження.
За приписами пункту 18 Розділу ІІ вищезгаданого наказу за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються:
дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок;
військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця;
вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я;
коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні);
перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин;
порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення;
заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.
Відповідно до пункту 1 Розділу VI Наказу №332 усі вперше виявлені хронічні професійні захворювання та отруєння (далі - профзахворювання) військовослужбовців підлягають розслідуванню. Діагноз професійного захворювання встановлюється згідно з Переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року № 1662.
Згідно із пунктом 2 Розділу VI до профзахворювання належить захворювання, що виникло внаслідок виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби та зумовлене виключно або переважно впливом шкідливих факторів середовища, де виконувались ці обов`язки, та (або) шкідливим фактором процесу їх виконання. До хронічного профзахворювання належить також захворювання, що виникло після багаторазового та (або) тривалого впливу на військовослужбовця шкідливих факторів процесу виконання обов`язків військової служби.
Причинний зв`язок профзахворювання з проходженням служби військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту визначається штатними військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) у порядку, визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу, на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов служби, що складаються лікарем з гігієни праці регіонального санітарно-епідеміологічного управління за участю командування військової частини та затверджуються головним санітарним лікарем регіону. За потреби до складання санітарно-гігієнічної характеристики можуть залучатися лікарі інших напрямів регіональних санітарно-епідеміологічних управлінь. Санітарно-гігієнічна характеристика видається на запит начальника закладу охорони здоров`я або начальника штатної ВЛК, який подається протягом трьох робочих днів після встановлення підозри на хронічне професійне захворювання (отруєння) начальнику регіонального санітарно-епідеміологічного управління за місцезнаходженням військового підрозділу.
Відповідно до 4 Розділу VI Наказу №332 обстеження та медичний огляд військовослужбовців у разі підозри на профзахворювання проводяться ВЛК закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.
У спірних випадках для встановлення остаточного діагнозу і причинного зв`язку профзахворювання з впливом умов служби Центральна ВЛК вирішує питання подальшого обстеження та медичного огляду військовослужбовців згідно з законодавством України.
Командир військової частини, отримавши повідомлення за формою ПЗВ-2, призначає розслідування причин кожного випадку профзахворювання, яке проводиться протягом десяти робочих днів.
За приписами пункту 6 Розділу VІ вищезгаданого наказу командир військової частини, отримавши повідомлення за формою ПЗВ-2, призначає розслідування причин кожного випадку профзахворювання, яке проводиться протягом десяти робочих днів. Розслідування профзахворювання проводиться комісією з розслідування причин профзахворювання у складі голови комісії - представника регіонального санітарно-епідеміологічного управління (за згодою) та її членів - представників командування військової частини, відповідних служб військової частини (за потреби), військово-медичної служби.
Також суд звертає увагу, що комісія з розслідування причин профзахворювання проводить оцінку відповідності умов служби хворого військовослужбовця вимогам санітарних норм за матеріалами раніше проведених обстежень і досліджень робочих (службових) місць, вивчає приписи регіональних санітарно-епідеміологічних управлінь, отримує письмові пояснення командирів і військовослужбовців з питань, що пов`язані з розслідуванням причин виникнення профзахворювання.
У випадку втрати військовослужбовцем працездатності внаслідок хронічного профзахворювання командир військової частини направляє хворого військовослужбовця для проходження ВЛК щодо розгляду питання про його придатність до подальшого проходження військової служби.
У справі відсутні докази того, що гарнізонна ВЛК або відповідач під час перегляду висновку, проводили дослідження того, що захворювання, яке виникло у позивача до військової служби, у період служби не прогресувало і не розвивалось, відтак не досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби. Інакше кажучи, відповідач не вчиняв дії з метою встановлення того, чи могла військова служба безпосередньо вплинути на розвиток вже наявних у позивача захворювань, чи вплинула вона на перебіг таких захворювань, або того, що наявний у позивача стан навпаки ніяк не пов`язаний з несенням служби у вказаний період.
Наданими відповідачем доказами не підтверджується, що відповідач дійсно досліджував або перевіряв питання встановлення гарнізонною ВЛК причинного зв`язку захворювань позивача з проходженням ним військової служби. Натомість, відповідач повинен був дослідити і порівняти наявні у нього документи, у тому числі відомості щодо огляду позивача на момент мобілізації у квітні 2022 року, оскільки лише повне дослідження усього масиву документів давало можливість зробити обґрунтований висновок про відсутність причинно-наслідкового зв`язку виявленого у позивача діагнозу з проходженням військової служби, відтак про обґрунтованість рішення комісії нижчого рівня.
Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 у справі №806/526/16 щодо аналогічних правовідносин зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не повинен надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів - членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК в межах дотримання процедури прийняття такого висновку. Суди не дають оцінку обґрунтованості висновків щодо конкретних діагнозів і інших специфічних понять, а також не повинні самостійно робити висновок про наявність чи відсутність відповідного причинного зв`язку захворювань з певною діяльністю або іншими обставинами.
Враховуючи те, що до повноважень військової частини НОМЕР_1 належить проведення оформлення (видача) довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), та з огляду на те, що відповідач таку довідку позивачу не надав, а така довідка №6463 складена лише 08.06.2023 року, тобто після подання до суду позивачем позову, тому суд вважає, що відповідач-1 допустив протиправну бездіяльність.
Отже, вимоги позивача про визнання невидачі військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини з 12.10.2022 року протиправною бездіяльністю та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 невидачу солдату ОСОБА_1 з 14.02.2023 року направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами, суд зазначає наступне.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення №402, є аналіз результатів медичного огляду, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
У розумінні пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза це зокрема: медичний огляд військовослужбовців та членів їхніх сімей; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Судом встановлено, що станом на час спірних правовідносин позивач є військовослужбовцем, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.
Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Пунктом 6.4 глави 6 розділу II Положення №402 визначено, що у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
На осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - історія хвороби. Огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, окулістом, оториноларингологом (військовослужбовців-жінок - гінекологом), а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Обов`язково виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, флюорографічне дослідження органів грудної клітини. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями (пункт 6.8. глави 6 розділу II Положення №402).
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10. глави 6 розділу II Положення №402).
За нормами статей 12 - 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу, або начальником військового лікувального закладу, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець. При цьому, наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Як зазначає відповідач-1 у відзиві на позовну заяву, солдату ОСОБА_1 зі шпиталю необхідно прибути до розташування підрозділу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , звернутися з відповідним рапортом встановленого зразку з проханням на направлення його для проходження військово-лікарської комісії. Дотепер ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, з рапортом та необхідними медичними документами особисто не звертався, що в свою чергу не надає законних підстав начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення стосовно ОСОБА_1 , щодо направлення його для проходження ВЛК.
В той же час судом установлено, що 14.02.2023 року позивач направив відповідачу-1 рапорт з проханням видати йому направлення для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеню ушкодження здоров`я (тяжкості травми).
Водночас, оформлення направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби відповідачем не здійснено і такі обставини не заперечуються в/ч НОМЕР_1 .
За змістом положення частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Перевіряючи законність під час реалізації відповідної владної компетенції відповідача-1 в цій справі стосовно розгляду рапорту, судом не встановлено факту прийняття відповідачем-1 рішення по суті рапорту від 14.02.2023 в цілому.
Тому, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, а також з метою відновлення порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 розглянути рапорт позивача від 14.02.2023 та вирішити питання про надання направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.
При цьому, суд не вбачає підстав для втручання у владні повноваження відповідача-1 шляхом зобов`язання направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами, оскільки такі дії являтимуть собою перебирання та підміну компетенції відповідача та виходять за межі предмету спору.
Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 невидачу солдату ОСОБА_1 з 14.02.2023 року направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами не підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) раніше перерахованих сум додаткової грошової допомоги у зв`язку із отриманим пораненням за жовтень 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року - до суми 100 тис. грн. помісячно; здійснити нарахування та виплату сум 100 тис. грн. додаткової грошової допомоги у зв`язку із отриманим пораненням за листопад 2022 року та лютий 2023 року помісячно, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Згідно з ст. 1-2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Постановами Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до вказаної постанови № 168 від 28.02.2022 року були внесені відповідні зміни та доповнення.

Згідно з п. 2 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до п. 5, 8 наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №248/1298 виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів військових частин. В наказах про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його виконання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до Рішення).

У період дії воєнного стану, військовослужбовцям які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 гривень за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У п. 5 Додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 зазначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), відповідно до додатку 4, в якому зазначається військове звання, прізвище та ініціали, дата отримання поранення (контузію, травми, каліцтва), та наказ командира військової частини про вибуття на лікування.

З урахуванням зазначеного, оскільки позивач у період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення (контузія, травма, каліцтво) та до суду відповідачем-1 подана довідка від 08.06.2023 року за №6453 військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) щодо солдата ОСОБА_1 , 05.06.1970 року, тому він має право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) у вказаний період.

При цьому, під час розгляду справи відповідач-1 не надав до суду доказів та не вказав аргументованих доводів щодо підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), а також його зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Щодо позовних вимог про визнання відсутності реагування Генерального штабу Збройних Сил України на скаргу 21.12.2022 року солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 - протиправною бездіяльністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України Про звернення громадян військовослужбовці мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону, під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Разом з тим, порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг у Збройних Силах України визначає Закон України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Отже, під час подання та розгляду скарг, які стосуються службової діяльності, військовослужбовці повинні керуватися порядком, визначеним Дисциплінарним статутом.

Так, відповідно до статті 110 розділу V Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів, серед іншого, у разі прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод.

Згідно з статтею 115 розділу V Дисциплінарного статуту, вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та, зокрема, Міністерством оборони України.

З метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України та керуючись вимогами Закону, Дисциплінарного статуту, Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 № 348, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за № 94/29962 було затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі - Інструкція № 735).

Пунктом 14 розділу II Інструкції № 735 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з рішень, зокрема, таке як передати на вирішення до іншого органу військового управління. Так, відповідно до доручення начальника Адміністративного управління Генерального штабу від 29.12.2022 року № 4-37379, начальник Генерального штабу Збройних Сил України доручив опрацювати скаргу позивача (яка надійшла на адресу відповідача-2, 28.12.2022 року) генерал-лейтенанту ОСОБА_3 (тимчасово виконуючому обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України) та за результатами поінформувати автора звернення.

Таким чином, твердження позивача про відсутність будь-якого реагування та бездіяльність відповідача-2 є безпідставними.

Крім того, як вбачається зі скарги позивача від 21.12.2022 року вона адресована до відповідача-2 для вручення командиру військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до доручення ТВО начальника Адміністративного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.02.2023 року № Ч-27/Л, командувач Сухопутних військ Збройних Сил України доручив надіслати начальнику штабу - заступнику командира військової частини НОМЕР_4 (якій підпорядковується військова частина НОМЕР_1 ) скаргу позивача для опрацювання та його інформування.

У подальшому, згідно доручення ТВО заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_4 від 16.02.2023 року, скаргу позивача від 21.12.2022 року було передано до військової частини НОМЕР_1 , а відтак, прохання позивача адресоване до відповідача-2 щодо вручення його скарги командиру військової частини НОМЕР_1 , було виконано у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормативно-правовими актами, які регулюють порядок розгляду звернень військовослужбовців, що повністю узгоджується з вимогами статті 19 Конституцією України.

Отже, суд доходить до висновку про відсутність задоволення позовних вимог про визнання відсутності реагування Генерального штабу Збройних Сил України на скаргу 21.12.2022 року солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 - протиправною бездіяльністю.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду копію посвідчення адвоката Дорошенка Сергія Миколайовича №1957 від 21.03.2011 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2280 відносно адвоката Дорошенка Сергія Миколайовича та копію договору про надання кваліфікованої правничої допомоги адвоката від 07.03.2023 року №5/23/1-ДОАС на суму 4000 грн.

Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. підлягають стягненню з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Дорошенко Сергієм Миколайовичем до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Генерального штабу Збройних Сил України про визнання невидачі довідки протиправною бездіяльністю, визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати невидачу військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини з 12.10.2022 року протиправною бездіяльністю.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2023 та вирішити питання про надання направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник