Справа № 953/14540/20
Суддя: Демченко С. В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2023 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С.В.,
секретар судового засідання Кошова О.В.,
учасники справи:
відповідач - Харківська митниця Державної митної служби України (Слобожанська митна Держмитслужба),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної митної служби України (Слобожанської митниці Держмитслужби) про скасування постанови у справі про порушення митних правил,
09 вересня 2020 року адвокат Шрамко І. С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1023669 від 07 вересня 2020 року звернулася до суду з адміністративною позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якій просить:
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 840,80 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил залишений без розгляду.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17 грудня 2021 року адміністративну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Садовського К. С.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В.Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
20 червня 2023 року на адресу суду від представника Харківської митниці Державної митної служби України Тупікової О. надійшли заперечення щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, в яких вона просила звільнити відповідача від оплати витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що фактичний обсяг послуг, наданих адвокатом позивачу у вказаній справі, а також розрахунок вартості цих послуг не підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Шрамко І. С. на адресу суду надійшла заява, в якій просила адміністративний позов задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача.
Представник відповідача Харківської митниці Державної митної служби України (Слобожанська митна Держмитслужба) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом статей 10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, тобто протиправною, винною (умисною або з необережності) дією чи бездіяльністю, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Диспозиція ст. 485 МК України передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
За змістом даної норми закону дії особи повинні бути спрямовані на досягнення мети у вигляді неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Отже з об`єктивної сторони склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної сторони - наявністю умислу.
За змістом ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є уповноваженою особою на роботу з митницею ПП «Кредо».
З долучених до справи матеріалів вбачається, що позивач до митної декларації додав товаросупровідні документи на товар, зокрема: міжнародна ТТН А №157600, інвойс №20020801МН, інвойс № GG-18022020, сертифікат про походження, контракт купівлі-продажу № 28-08/2018 від 28 серпня 2018 року.
Графа 31 митної декларації (форма МД-2) містить таку інформацію: «Суміш стабілізаторів для пластмас, наповнювачі у вигляді гранул білого кольору для виробництва полімерних виробів, призначені для покращення жорсткості, міцності, водонепроникності, антирозшарування в мішках по 25 кг», графа 33 містить інформацію про код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) -«38123080».
У декларації (форми МД-3) графа 31 містить таку інформацію: «Гранульований препарат, що являє собою суміш вугільного чорного пігменту, тонко помеленого CACO3 в поліетилені, чорного кольору …», графа 33 містить інформацію про код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) -«32064970».
Як стверджує позивач, під час заповнення декларації, визначаючи код УКТ ЗЕД, він керувався відомостями експертного висновку № К-1487 від 09 вересня 2018 року та № К-1208 від 22 серпня 2019 року Київської торгово-промислової палати, копії яких містяться у адміністративній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Частиною 5 ст. 265 МК України передбачено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.
Частиною 8 ст. 257 МК України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.
Зокрема, відповідно до п.п. а, г п.5 ч.8 ст. 257 МК України до декларації декларантом вносяться відомості про найменування, код товару згідно з УКТ ЗЕД.
Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.
Позивач в митній декларації у графі 31 вказав опис товару, у тому числі згідно з товаросупровідними документами та відомостями експертного висновку № К-1487 від 09 вересня 2018 року та № К-1208 від 22 серпня 2019 року Київської торгово-промислової палати, копії яких містяться у адміністративній справі
Згідно з ч. 2 ст. 69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
З аналізу викладеного слідує, що здійснення такого контролю є прямим обов`язком відповідача.
Відповідно до п. 1.5. Розділу І Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 631, митні формальності, передбачені цим Порядком, виконуються одноосібно посадовою особою ПМО, призначеною для виконання митних формальностей за відповідною МД, згідно з пунктом 3.7 розділу ІІІ цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктами 4.7 та 4.8 розділу VI цього Порядку.
Пунктом 4.7 Порядку визначено, що у випадках, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, у складних випадках виконання митних формальностей, а також на вимогу спеціалізованого підрозділу ПМО виконання окремої митної формальності за МД передається до спеціалізованого підрозділу.
Згідно з матеріалами справи виконання митної формальності з перевірки правильності класифікації товару за митною декларацією було передано до Відділу кодування та класифікації товарів Слобожанської митниці Держмитслужби .
Відповідно до до ч. 5 ст. 69 МК України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.
Згідно з ч. 6 ст. 69 МК України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються митними органами виключно у разі, якщо прийняте митним органом рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
За змістом ч. 1 ст. 23 МК України за письмовими зверненнями декларантів або уповноважених ними осіб митні органи приймають попередні рішення щодо застосування окремих положень законодавства України з питань митної справи. Такі рішення виносяться до початку переміщення товарів через митний кордон України.
Відповідно до п. 1 ч. 4 цієї статті попередні рішення можуть прийматися з питань класифікації товарів (у тому числі комплектних об`єктів, що постачаються в розібраному стані декількома партіями протягом тривалого періоду) згідно з УКТ ЗЕД.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 22.05.2020 у справі № 751/1477/17, для притягнення до відповідальності, згідно ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 13.12.2018 у справі № 759/360/17, за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з УКТЗЕД не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до ст. 485 МК України.
Враховуючи викладене, слідує, що склад порушення, передбаченого ст. 485 МК України, обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети, а саме - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, що обумовлює обов`язкове подання неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинене тільки з умисною формою вини.
Системний аналіз зазначених законодавчих положень в контексті статті 485 МК України дозволяє суду дійти до висновку, що сам по собі факт невірного зазначення коду товару згідно з УКТЗЕД не становить склад правопорушення згідно статті 485 МК України, оскільки згідно з диспозицією вказаної норми порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту); неправдивих відомостей щодо ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД.
При цьому положення Митного кодексу України передбачають, що контрольну функцію стосовно вірності визначення декларантом коду товару за УКТЗЕД здійснює митний орган і законодавцем відповідальність для заявника (декларанта) встановлена не за неправильне визначення декларантом певного коду товару за УКТЗЕД (у разі наявності якої митниця самостійно приймає рішення про визначення коду товару), а за заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно товару, які враховуються при його класифікації віднесення до тієї чи іншої позиції за УКТЗЕД.
З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що відповідач не довів, що заявлення в митній декларації відомостей щодо коду товару за УКТ ЗЕД було здійснено з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру та/або на підставі документів, які є недостовірними та/або містили недостовірну інформацію суд вважає, що у діях позивача відсутній умисел на вчинення протиправних дій, що є обов`язковим елементом порушення митних правил, за що передбачена визначена у ст. 485 МК України відповідальність, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 485 МК України.
Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Згідно ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 531 МК України визначено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.
Згідно із ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, враховуючи встановлені судом обставини, правові норми, а також позиції судів вищих інстанцій, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України відбулося без повного та належного з`ясування всіх обставин справи і встановлення його вини, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
При вирішенні питання про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З урахуванням викладеного суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, посилається на те, що позивач не надав належних, достатніх, допустимих і достовірних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.
Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, стороною позивача на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу під час розгляду вказаної справи долучено лише ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1023669 від 07 вересня 2020 року, при цьому жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт того, що позивачем у ході розгляду вказаної справи були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, позивачем не надано, у зв`язку з чим підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд
Визнати причини пропуску строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної митної служби України (Слобожанської митниці Держмитслужби) про скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Державної митної служби України, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення з Харківської митниці Державної митної служби України (Слобожанської митниці Держмитслужби) на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Харківська митниця Державної митної служби України, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Короленка, буд. 16Б.

Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 22 червня 2023 року.

Суддя С.В. Демченко