Справа № 440/2791/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/2791/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач; ФОП ОСОБА_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, у якій позивач просить: визнати протиправними та скасувати постанови №190808, №190818 від 05.01.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу, які були винесені Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ФОП ОСОБА_1 ; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 кошти, сплачені відповідно за постанови №190808, №190818 від 05.01.2023, про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 25500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані постановм про застосування адміністративно - господарського штрафу є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки хоча ФОП ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, вказаного в спірних постановах, однак, цей транспортний засіб був переданий в оренду орендарю ТОВ "АГРО Н ХОЛДИНГ", на час перевірки позивачем не використовувався, а отже, позивач не є автомобільним перевізником в розумінні статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Звертає увагу суду, що у товарно-транспортній накладній №001129 від 12.11.2022, яка була надана до перевірки, зазначено як автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 , хто ця особа позивачу невідомо.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі як другого відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від Державної служби України з безпеки на транспорті.

03 травня 2023 року до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву /а.с. 67-83/, у якому представник Державної служби України з безпеки на транспорті просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що під час рейдової перевірки, результати якої оформлені актом №347132 від 14.11.2022, виявлено перевезення вантажу за відсутності на час перевірки документів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа, у зв`язку з чим прийнято оскаржувану постанову від 05.01.2023 №190818 про стягнення штрафу в сумі 17000 грн., а також встановлено допущення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за яке до позивача застосовано штраф в сумі 8500 грн. оскаржуваною постановою від 05.01.2023 №190808. Вказує, що під час перевірки водій не надавав посадовим особам Укртрансбезпеки договір оренди транспортного засобу, акт передачі транспортного засобу, тимчасовий реєстраційний талон. У товарно-транспортній накладній №001129 від 12.11.2022, яка була надана до перевірки, зазначено як автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 . Зазначає, що на розгляд справи позивач не з`явився, жодних пояснень/заперечень щодо виявленого порушення не надав. Пояснює, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 04 квітня 2023 року, однак, не зміг подати відзив у п`ятнадцятиденний строк, встановлений судом через завантаженість судовими справами.

16 травня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача від 15 травня 2023 року про визнання неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову в повному обсязі.

18 травня 2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідачів про залишення без розгляду клопотання представника позивача від 15 травня 2023 року з огляду на його безпідставність.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

14.11.2022 на ділянці автодороги а/д М-15 "Одеса-Рені" 12 км+124 м пересувний пункт ГВК посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №037/в від 14.11.2022 /а.с. 93-94/ проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF FT 105.460, VAN HOOL S-332-27, номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 25-28/, за кермом якого перебував водій ОСОБА_3 /а.с. 95/.

За результатами перевірки складено акт №347132 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.11.2022 /а.с. 95/, у якому зазначено про порушення вимог абзаців 3, 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, та перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні подільного вантажу.

Також посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт №0072675 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 14.11.2022 /а.с. 96/ та довідку №0063621 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.11.2022 /а.с. 97/.

У акті перевірки №347132 від 14.11.2022 зазначено про пред`явлення до перевірки ТТН №001129 від 12.11.2022 /а.с. 95/.

За змістом товарно-транспортної накладної №001129 від 12.11.2022, яка була надана до перевірки, про що зазначено у акті, як автомобільний перевізник зазначено ФОП ОСОБА_2 , замовник та вантажоодержувач - ТОВ "Трейд Сенс", вантажовідправник - ТОВ "Нива Агротех", автомобіль - DAF НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , пункт навантаження: Сумська область, Охтирський район, с. "не читається", пункт розвантаження: Одеська область, м. Рені, водій ОСОБА_3 /а.с. 100-101/.

Акт перевірки №001129 від 12.11.2022, акт №0072675 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 14.11.2022 підписані водієм транспортного засобу ОСОБА_3

21.12.2022 відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області направлено позивачу повідомлення №47739/36-24-22 від 19.12.2022 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначеної на 05.01.2023 з 10:00 до 12:00, яке не було вручено позивачу та повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання /а.с. 102-104/.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті 05.01.2023 т.в.о начальника відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області Звагольським В. на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190818 у сумі 17000 грн. за надання перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" /а.с.13/.

Також за результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті 05.01.2023 т.в.о начальника відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області Звагольським В. на підставі абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190808 у сумі 8500 грн. за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу /а.с.13/.

Позивач не погодився з постановами відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05 січня 2023 року №190818 та від 05 січня 2023 року №190808, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05 січня 2023 року №190818 та від 05 січня 2023 року №190808, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 /надалі - Порядок №1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19 Порядку №1567).

14.11.2022 начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Одеській області видано посадовим особам відповідача направлення на рейдову перевірку №037/в для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) від 11.11.2022 №037/в, в межах Одеської області, зокрема, а/д М-15 "Одеса-Рені-Бухарест" км. 12+125 (праворуч) з 14.11.2022 до 20.11. 2022 /а.с. 93-94/.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.11.2022 на ділянці автодороги а/д М-15 "Одеса-Рені" 12 км+124 м пересувний пункт ГВК посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №037/в від 14.11.2022 /а.с. 93-94/ проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF FT 105.460, VAN HOOL S-332-27, номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 25-28/, за кермом якого перебував водій ОСОБА_3 /а.с. 95/.

За результатами перевірки складено акт №347132 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.11.2022 /а.с. 95/, у якому зазначено про порушення вимог абзаців 3, 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, та перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні подільного вантажу.

Також посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт №0072675 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 14.11.2022 /а.с. 96/ та довідку №0063621 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.11.2022 /а.с. 97/.

Відповідно статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною 1 статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно з приписами частини 1 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За приписами статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі по тексту - Положення) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктом 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 14 частини 1 статі 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Позивач ФОП ОСОБА_1 заперечує факт здійснення перевезення в якості перевізника за товарно-транспортною накладною №001129 від 12.11.2022 та надала до суду копію договору №9872 оренди транспортних засобів з екіпажем від 10.08.2022, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ "АГРО Н ХОЛДИНГ" (орендар) /а.с. 18-22/, за умовами якого в порядку та на умовах визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати за плату орендарю у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування великовагові вантажні транспорті засоби, що визначені у цьому договорі (надалі іменується "орендований автомобіль") та зобов`язується сплачувати орендодавцеві відповідну орендну плату. У п.п. 1.2.1 п. 1.2 договору визначено марку, технічні характеристики та рік випуску: марка DAF FT 105.460, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; марка VAN HOOL S-332-27, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 2.1 договору передача транспортних засобів в оренду за цим договором відбувається на підставі акту приймання-передачі та не спричиняє переходу права власності та майнових прав на ці транспортні засоби.

Відповідно до п.п. 3.1.8 п. 3.1 орендар має право здавати транспортний засіб в суборенду.

За умовами п. 4.1 договору розмір орендної плати встановлюється у розмірі 18000 грн. за весь період користування, вказаний у п. 6.1 цього договору.

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 10.05.2023. Завершення строку дії договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, що виникли в ході виконання цього договору (п. 6.1 договору).

10.08.2022 між позивачем (орендодавець) та ТОВ "АГРО Н ХОЛДИНГ" (орендар) складено акт №025 прийому-передачі до договору оренди транспортних засобів з екіпажем №9872, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування транспортні засоби: марки DAF FT 105.460, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; марки VAN HOOL S-332-27, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 /а.с. 23/.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За приписами частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 798 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Згідно з частиною 1 статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Статтею 800 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Відповідно до частини 2 статті 801 Цивільного кодексу України витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач.

Отже, станом на 14.11.2022 транспортні засоби: марки DAF FT 105.460, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; марки VAN HOOL S-332-27, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу, перебували на підставі укладеного договору договору №9872 оренди транспортних засобів з екіпажем від 10.08.2022 (орендар) у платному користуванні у іншої юридичної особи - ТОВ "АГРО Н ХОЛДИНГ" (орендар).

Відповідно до приписів Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

За змістом товарно-транспортної накладної №001129 від 12.11.2022, яка була надана до перевірки, про що зазначено у акті, автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 , автомобіль - DAF НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , пункт навантаження: Сумська область, Охтирський район, с. "не читається", пункт розвантаження: Одеська область, м. Рені, водій ОСОБА_3 /а.с. 100-101/.

Таким чином, згідно товарно-транспортної накладної №001129 від 12.11.2022 перевезення вантажів транспортним засобом DAF НОМЕР_1 з причіпом/напівпричіпом НОМЕР_2 здійснювалося автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_2 , натомість, позивач у спірних відносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому не може нести відповідальність на підставі статті 60 цього Закону, оскільки за порушення законодавства про автомобільний транспорт адміністративно-господарські штрафи застосовуються саме до автомобільних перевізників.

Належних та допустимих доказів зворотного відповідачами до суду не надано.

За приписами пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Отже, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами.

Відтак, ініціювання видачі тимчасового реєстраційного талону є правом, а не обов`язком власника транспортного засобу, а тому не оформлення такого талону безумовно не свідчить про відсутність у іншої особи права користування транспортним засобом, оскільки пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, встановлено, що власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190818 від 05 січня 2023 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн., та також постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190808 від 05 січня 2023 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф в сумі 8500 грн., прийняті не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно вимог про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 кошти, сплачені відповідно за постанови №190808, №190818 від 05.01.2023, про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 25500,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Права позивача порушені постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190818 від 05 січня 2023 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн., та постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190808 від 05 січня 2023 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф в сумі 8500 грн., які даним рішення суду визнані протиправними та скасовані.

На даний час рішення суду у даній справі не набрало законної сили.

Позивачем надано до суду копії дублікатів до платіжних інструкцій від 16.02.2023 про сплату адміністративних штрафів в сумі 8500 грн. /а.с. 35/ та в сумі 17000 грн. /а.с. 36/.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі по тексту Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

За приписами пункту 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Позивачем не надано до суду доказів звернення позивача із заявою про повернення коштів в порядку, встановленому Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, та/або відмови органу, що контролює справляння надходжень бюджету, у складенні відповідного подання про повернення коштів.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 8 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно приписів частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Зважаючи на викладене вище, позовна вимога про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 коштів, сплачених відповідно за постанови №190808, №190818 від 05.01.2023, про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 25500,00 грн., - необґрунтована, передчасна, а тому задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що копію ухвали суду від 30.03.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі відповідачами Державною службою України з безпеки на транспорті та Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області отримана 30.03.2023 /а.с. 60-61/, копії позовної заяви з додатками відповідачами Державною службою України з безпеки на транспорті та Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області отримані 03.04.2023 /а.с. 62-63/.

Відзив на позовну заяву відповідачами подано до суду 03.05.2023, тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку, встановленого ухвалою суду від 30.03.2023, належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку надання відзиву на позовну заяву відповідачами до суду не надано.

Відповідно до п. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Проте, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням та не зобов`язаний приймати те чи інше рішення залежно від процесуальних дій учасників сторін. З цих мотивів неподання відзиву не є безумовною підставою для задоволення позову.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №826/13340/17, який є обов`язковим для врахування судом першої інстанції в силу частини 5 статті 242 КАС України.

Відтак, суд відхиляє твердження позивача про обов`язок кваліфікації несвоєчасного подання відзиву на позов як визнання позову.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" від 24.03.2023 № /а.с. 50/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 52/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.

Позивачем заявлено клопотання про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені витрати на оплату послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Гречко Віктором Олексійовичем на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1133081 /а.с. 39, 38/.

Позивачем надано до суду копію договору про надання правової допомоги та представництва від 13.03.2023 /а.с. 37/, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридичний альянс", за умовами якого предметом даного договору є надання Адвокатським об`єднанням усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних їх прав та законних інтересів у цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних справах.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

13.03.2023 між сторонами договору складено акт №1/1 про прийняття-передачу наданих послуг /а.с. 41/, за змістом якого виконавець надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги та представництва від 13.03.2023, а клієнт прийняв наступні надані послуги:

1. Збір інформації, необхідної для підготовки позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду - 5 годин вартість 2500 грн.;

2. Ознайомлення з матеріалами, що складені за результатами перевірки та вимогами законодавства - 5 годин вартість 2500 грн.;

3. Підготовка та складення позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду - 10 годин вартість 5000 грн.

Також до суду надано копію квитанції до прибуткового касового ордера №255 від 13.03.2023 про отримання Адвокатським об`єднанням "Юридичний альянс" від ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 10000 грн. за договором б/н від 13.03.2023 та актом №1/1 від 13.03.2023 /а.с. 40/.

Як слідує з матеріалів справи, позовна заява складена та підписана як представником позивача Гречко В. О.

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19 та є більш пізніми ніж ті, на які посилається позивач у своїй заяві.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі №1740/1900/18.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Дана справа відноситься до справ незначної складності та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, зазначені у акті №1/1 приймання-передачі наданих послуг від 13.03.2023 роботи по збору інформації, необхідної для підготовки позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду - 5 годин вартість 2500 грн. та ознайомлення з матеріалами, що складені за результатами перевірки та вимогами законодавства - 5 годин вартість 2500 грн. фактично дублюють роботи з підготовки та складення позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду, на які згідно акту витрачено 10 годин вартістю 5000 грн.

Сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у розмірі 10000 грн. є завищеною щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи та витрачений адвокатом час.

Керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт (наданих послуг), обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, а також враховуючи час необхідний для виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг), суд дійшов висновку, що для виконання адвокатом зазначених у акті робіт цілком достатньо 10 годин, що оцінені сторонами договору в суму 5000 грн.

Таким чином, дослідивши на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову, значенню справи для сторони, враховуючи часткове задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. (5000 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2-10, 72-77, 134, 139, 229, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області (вул. Європейська, 155, м. Полтава, 36008), Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код 39816845, проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135) про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190818 від 05 січня 2023 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190808 від 05 січня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. (пятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. (дві тисячі пятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич