Справа № 520/8806/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Полях Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р. Справа № 520/8806/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023, повний текст складено 16.01.2023, по справі № 520/8806/22

за позовом ОСОБА_1

до Національного антикорупційного бюро України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Національного антикорупційного бюро України в частині невиплати всіх сум, що належать ОСОБА_1 від Національного антикорупційного бюро України в день звільнення зі служби на посадах осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України;

- стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 02.09.2022 по день фактичного розрахунку (19.09.2022) в розмірі 43791,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998 № 59, передбачено видачу коштів на відрядження перед самим відрядженням, а не після нього. Отже, Національне бюро повинно було мати кошти у бухгалтерському підрозділі для забезпечення ними працівників, що направляються у відрядження, та повинно було забезпечити ними ОСОБА_1 перед відрядженням. При розгляді справи відповідачем не надано до суду жодних доказів того, що на день звільнення на рахунках відповідача не було коштів для забезпечення працівників авансовими коштами на відрядження, як передбачено Інструкцією 59. Відсутність коштів у роботодавця не скасовує його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності.

Національне антикорупційне бюро України (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що наказом "Про призначення по посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 " № 12-П від 03.03.2022 позивача прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів як такого, що пройшов за конкурсом, з іспитовим строком 6 (шість) місяців, з 04.03.2022.

31.08.2022 наказом "Про звільнення ОСОБА_1 " № 1148-Н позивача звільнено зі служби на посадах начальницького складу Національного антикорупційного бюро України за підпунктом "і" пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 02 вересня 2022 року, та виключено з кадрів Національного антикорупційного бюро України.

Під час служби у Національному бюро позивач у зв`язку зі службовою необхідністю відряджався до Харківської області терміном на 3 (три доби) на підставі наказів "Про відрядження" № 957-Н від 03.08.2022 та № 1079-Н від 19.08.2022.

На день звільнення позивача зі служби відповідачем не було виплачено йому добові за час перебування у відрядженні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Національне антикорупційне бюро України виконало обов`язок щодо повного та остаточного розрахунку з позивачем при звільненні у строки, визначені ст.116 КЗпП України, шляхом подання до органу Казначейства відповідного платіжного доручення, тому діяло правомірно, а відтак відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" фінансове забезпечення Національного бюро здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Національного бюро за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, зокрема, Національне антикорупційне бюро України.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема, розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - органи Казначейства України), бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

.У відповідно до ч. 5 ст. 48 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що розрахунково-касове обслуговування бюджетних рахунків Національного бюро як розпорядника бюджетних коштів здійснюється органами Казначейства.

Відповідно до п. 1.2 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету та витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 (далі - Порядок № 1407) відкриті асигнування - право, надане головним розпорядникам бюджетних коштів та розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня, щодо розподілу виділених асигнувань загального та спеціального фондів державного бюджету підвідомчим установам (одержувачам бюджетних коштів) та використання бюджетних асигнувань з урахуванням узятих на облік бюджетних зобов`язань. Відкриті асигнування забезпечуються ресурсами єдиного казначейського рахунка.

Згідно п. 5.1 Порядку № 1407 відкриття асигнувань за захищеними видатками здійснюється на підставі помісячного розпису асигнувань загального фонду державного бюджету (за винятком надання кредитів з державного бюджету) в перший робочий день місяця.

Відповідно до п.19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590, казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка в такій черговості: зокрема відрядження працівників бюджетних установ входить до другої черги.

Судовим розглядом встановлено, що 22.08.2022 відповідачем взято бюджетні зобов`язання щодо виплати позивачу добових витрат на відрядження у розмірі 900,00 грн, які зареєстровані у органах Казначейства (а.с. 172-176).

Після відкриття бюджетних асигнувань (01.09.2022), тобто виникнення права на здійснення платежів відповідно до взятих на облік бюджетних зобов`язань, 02.09.2022 відповідачем подано до Державної казначейської служби України платіжне доручення №1836, тобто у день звільнення позивача (а.с. 177).

Оплата позивачу добових витрат на відрядження у розмірі 900,00 грн за платіжним дорученням від 02.09.2022 № 1836 здійснена Казначейством України 16.09.2022 (а.с. 177).

За таких обставин, судом першої інстанції вірно зазначено, що Національне антикорупційне бюро України як роботодавець вжило усіх залежних від нього заходів щодо своєчасного виконання вимог ст. 116 КЗпП України у частині повного розрахунку з позивачем при звільненні, а саме 22.08.2022 взяло на себе відповідні бюджетні зобов`язання та після відкриття бюджетних асигнувань 02.09.2022 подало до Державної казначейської служби України платіжне доручення № 1836 щодо виплати позивачу добових витрат на відрядження.

Разом з тим, підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку), є не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки.

Враховуючи, що в даному випадку невиплата позивачу добових витрат на відрядження в день його звільнення відбулася не з вини відповідача, який в свою чергу, вжив усіх залежних від нього заходів щодо своєчасного виконання вимог ст. 116 КЗпП України, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 по справі № 520/8806/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов