Справа № 160/9806/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2023 року Справа № 160/9806/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2), в якій просить:
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) період роботи з 14.06.1994р. по 29.11.1995 р;
3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 12.03.2023 року.
Ухвалою суду від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
16.06.2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив представника відповідача-2, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що на підставі наданих документів ОСОБА_1 до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року, оскільки дата наказу про прийняття, номер та дата наказу про звільнення записані іншим чорнилом. Згідно з поданими документами страховий стаж позивача становить 29 років 00 місяців 11 днів. У зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме, наявність необхідного страхового стажу, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, про що позивача повідомлено листом.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення 60 років, 14.03.2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ у Волинській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 21.03.2023 року № 26 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років, тоді як страховий стаж позивача складає 29 роки 0 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про прийняття, номер та дата наказу про звільнення доповнено іншим чорнилом.

На означене рішення відповідача-2 позивач подав скаргу від 06.04.2023 року, за результатами розгляду якої прийнято рішення «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 06.04.2023 року №26, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років, тоді як страховий стаж позивача складає 29 роки 11 місяців 04 дні. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року, оскільки накази на зарахування та звільнення дописані іншим чорнилом.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

На підставі частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Матеріалами справи підтверджено, що досягнувши 60-річного віку, 14.03.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії та при зверненні надав, у тому числі, трудову книжку НОМЕР_1 , в якій містяться, серед іншого, такі записи: пункт № 11-12, мова оригіналу: « 14.06.94 - принят в информационно-комерческий центр «Коминфо» на должность менеджера-распорядителя; 29.11.96 уволен по собственному желанию».

Між тим, рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 21.03.2023 року № 26 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про прийняття, номер та дата наказу про звільнення доповнено іншим чорнилом.

Надаючи оцінку викладеним у цьому рішенні мотивам суд зазначає, що статтею 62 Закону № 1788-XII, пунктом 1 Порядку № 637, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Досліджуючи записи трудової книжки позивача НОМЕР_1 суд зазначає, що напроти періодів роботи позивача з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.

При цьому, зазначаючи у оскарженому рішенні, що дата наказу про прийняття, номер та дата наказу про звільнення доповнено іншим чорнилом відповідач-2 навіть не наводить правового регулювання, якому суперечить такий недолік і це незважаючи на те, що пункт 2.4 Інструкції № 58 передбачає можливість виконання записів в трудовій книжці як ручкою (пером) чорного так і синього або фіолетового кольорів,

Відтак, у силу встановлених обставин та наведених правових позицій Верховного Суду, суд доходить висновку, що відмова ГУ ПФУ у Волинській області, яка викладена у рішенні від 21.03.2023 року № 26, є протиправною, а рішення підлягає скасуванню.

Стосовно ж посилань відповідача-1 з приводу того, що позивач не оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.04.2023 року № 26 суд зазначає, що це не впливає на характер спірних правовідносин, тим паче, що викладені у ньому мотиви повністю відтворюють мотиви, зазначені у рішенні від 21.03.2023 року № 26, яке як уже попередньо зазначено є протиправним та підлягає скасуванню.

З матеріалів справи встановлено, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, останній досягнув 60 років та мав страховий стаж більш ніж 30 років (з урахуванням періоду трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року.

Таким чином, позивач набув право на призначення пенсії за віком.

Разом з тим, суд зазначає, що ГУ ПФУ у Волинській області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пільгової пенсії оскаржив позивач.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

Відтак, відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ у Волинській області і саме на цей орган має бути покладено обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Аналогічне застосування наведених приписів Порядку № 22-1 відображено у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 09.03.2023 року № 160/13267/22 та від 08.03.2023 року у справі № 11878/22

Наведене свідчить на користь висновку про те, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування спірного періоду до страхового стажу та призначення позивачеві пенсії за віком.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу позивача період трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 призначити позивачеві пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, ураховуючи, що звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а саме: з 12.03.2023 року.

Слід зазначити, що задоволення позовних вимог у означений спосіб не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження відповідача-2, адже під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

У спірному випадку, реалізуючи надані владні повноваження, відповідач-2, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшов до висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії.

Це рішення до речі підтримано й за результатами розгляду скарги позивача (рішення від 06.04.2023 року № 26).

Тобто, відповідачами реалізовано дискреційні повноваження шляхом прийняття оскарженого рішення та підтримання його обгрунтованості за результатами розгляду скарги.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, суд доходить висновку, що задоволення позовних вимог у означений вище судом спосіб буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами остаточно вирішений.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 09.05.2023 року №0.0..1.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, який прийняв протиправне рішення, підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса: вулиця Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43000, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 21.03.2023 року № 26 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 14.06.1994 року по 29.11.1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 12.03.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар