Справа № 580/2892/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року справа № 580/2892/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

18.04.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 ; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати їй одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у день виключення зі списків особового складу військової частини, у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років 09 місяців 04 дні, відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з обранням для розрахунку як базового місячного грошового забезпечення останнього повного місяця служби за травень 2022 року з включенням до нього згідно з вимогами частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168;

стягнення з відповідача на її користь 1073,60грн судового збору.

Обґрунтовуючи зазначила, що проходила службу у відповідача. При звільненні відповідач всупереч закону не виплатив їй одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання.

05.05.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в ч.2 ст.15 Закону України №2011-ХІІ), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період. Так, як на час звільнення позивачки з військової служби діяв воєнний стан, підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені за кожний повний календарний рік відсутні. У постанові КМУ від 28.02.2022 №168 чітко визначений термін, протягом якого виплачується додаткова винагорода. Так, з моменту закінчення дії правового режиму воєнного стану додаткова винагорода не виплачуватиметься. Тому не можна вважати додаткову винагороду, як таку що має постійний характер. Додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачці не постійно, а тільки, починаючи з березня 2022 року до травня 2022 року включно. Щодо індексації, то грошове забезпечення позивачки індексувалося за встановленим порядком. Спір про її розмір відсутній. Тому не підлягає задоволенню.

16.05.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позов в повному обсязі. Стверджує, що її звільнення за підп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за своєю суттю та змістом тотожне до звільнення у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років (ст.15 Закону України №2011-ХІІ). Тому підстави для позбавлення її одноразової допомоги відсутні. Постанова КМУ 3168 містить імперативну норму, за якою виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00грнта та відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Тому підстави вважати її одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. Просила врахувати рішення у справі №380/12141/22 та висновки Верховного суду у постановах від 09.06.2022 у справі №761/3935/17, від 26.08.2021 №240/7853/19.

Оскільки обґрунтовані клопотання від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Особистою карткою на грошове забезпечення за 2022 рік щодо позивачки підтверджується, що до грошового забезпечення позивачки входила додаткова виплата згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 №168: у березні - 24193,35грн + 5806,45грн, у квітні 30000,00грн, у травні 30000,00грн.

28.02.2023 позивачка звернулася рапортом до відповідача, в якому серед іншого просила нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із включенням індексації за відповідний місяць та 30000,00грн щомісячної додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 (яку вона отримувала в останній повний місяць служби з виплатою грошового забезпечення травень 2022 року).

Витягом з наказу відповідача від 08.03.2023 №114-ОС підтверджується, що позивачку звільнено з військової служби у запас за підп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Листом від 25.03.2023 №11/1827-23-Вих відповідач повідомив, що у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації (підпункт «г») п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не рішенням КМУ, як це передбачено ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Витягом з наказу відповідача від 22.03.2023 №142-ОС підтверджується, що позивачка виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 24.03.2023 становить: календарна 12 років 10 місяців 12 днів, пільгова 00років 10 місяців 22 дні. Всього 13 років 09 місяців 04 дні. Зобов`язано виплатити позивачці:

грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 26 календарних днів у сумі 20897,33грн;

компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 48358,80грн;

індексацію за період з 01.06.2015 в сумі 6221,95грн.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 24.03.2023.

Не отримавши одноразової грошової допомоги при звільненні позивачка звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Для вирішення спору суд врахував.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до ч.6 ст.2 цього Закону до видів військової служби відноситься, зокрема: військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Суд встановив, що позивачка проходила військову службу у відповідача за контрактом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Суд установив, що позивачка звільнена з військової служби у запас на підставі підп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII (через сімейні обставини або інші поважні причини (не висловила бажання продовжувати військову службу) та вислуга років становить 13 років 09 місяців 04 дні.

Згідно з підп. «г» п. 3 ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі ЗУ №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачка, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини (військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 ЗУ №2011-XII.

Розмір такої допомоги визначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачки.

Відповідач не надав до суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачці такої грошової допомоги, станом на час її звільнення.

Доводи відповідача щодо того, що підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в ч.2 ст.15 ЗУ №2011-ХІІ), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період і оскільки на час звільнення з військової служби діяв воєнний стан, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні, не обґрунтовані та не враховані судом, зважаючи на таке.

Позивачку звільнено з військової служби на підставі підп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону № 2232-XII, а саме: контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до абз. 8 підп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

У зазначений пункт статті Закону № 2232-XII внесені зміни Законом України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян», який набрав чинності з 13.04.2022. Так, відповідно до Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» метою внесення даних змін до Закону № 2232-XII є забезпечення принципу охорони дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби та відстрочки від мобілізації під час воєнного стану та особливого періоду. Саме з цією метою були внесені зміни до Закону, зокрема щодо підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач не дотримався вказаних вище вимог законодавства та допустив бездіяльність щодо нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у день виключення зі списків особового складу військової частини, у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту, а не бездіяльність щодо не нарахування та не виплати, як оскаржує позивачка у позові. Тому саме вказана бездіяльність відповідача є протиправною.

Щодо іншої частини позовних вимог суд урахував.

Відповідно до ст.9 ЗУ №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до ст.23 ЗУ №2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд урахував, що спірні обставини та предмет спору виникли в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, яким введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указом Президента України від 18.04.2022 №2593/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. У подальшому його дію продовжено.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова КМУ №168), до якої неодноразово вносились зміни.

У редакції ухвалення абзац перший пункту 1 постанови КМУ №168 встановлював на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

07.07.2022 КМУ ухвалив постанову "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (набрала чинності з 08.07.2022), пунктом 2 якої установив, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року. Нею змінені у т.ч. розміри вказаної додаткової винагороди замість фіксованого розміру установленням максимальної межі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. У цій частині постанова діє і на час судового вирішення спору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі Закон №389) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з ч.ч.1, 20 Закону №389 правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Отже, вказаною вище постановою КМУ №168 передбачено виплату військовослужбовцям додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка має постійний щомісячний характер та відповідно до положень п.2 ст.9 Закону №2011-XII включається до складу грошового забезпечення вказаних осіб.

Встановлені обставини спору та надані докази підтверджують, що позивачці нараховувалася та виплачувалася вказана додаткова винагорода, а саме у березні - 24193,35грн + 5806,45грн, у квітні 30000,00грн, у травні 30000,00грн.

Оскільки одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова винагорода має враховуватися відповідачем до під час її нарахування та виплати.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, яка зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Водночас Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Суд на виконання ч.5 ст.242 КАС України для вирішення спору врахував правові висновки, викладені у вказані вище постанові Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - ЗУ № 2017-III) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 ЗУ № 2017-III).

Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1283-ХІІ) встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі ст.9 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. У разі коли дохід, що виплачується одним підприємством, установою, організацією, формується з різних джерел, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частці в загальному доході.

Абзацом першим ст.10 Закону №1283-ХІІ визначено індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), згідно з п.2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховний суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №820/3423/18 вирішуючи подібні спірні правовідносини серед іншого зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Військової частини щодо здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахування індексації та зобов`язання здійснити перерахунок зазначених виплат з урахуванням індексації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Правова позиція щодо систематичного та постійного характеру виплати індексації грошового забезпечення наведена також у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а.

Щодо обрання для розрахунку як базового місячного грошового забезпечення останнього повного місяця служби за травень 2022 року, суд урахував.

Особистою карткою відповідача щодо грошового забезпечення позивачки за 2022 рік підтверджується нарахування їй грошового забезпечення, у т.ч. додаткової винагороди з повним розрахунком у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 червня 2022 року. Останнім місяцем отримання повного грошового забезпечення, перед відпусткою є травень 2022 року. Тому для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги підлягає врахуванню місячне грошове забезпечення, яке позивачка отримала в останній повний місяць служби - травень 2022 року.

Виконуючи завдання адміністративного суду, вказане в ст.2 КАС Україні, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років 09 місяців 04 дні, відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 ЗУ № 2011-ХІІ з обранням для розрахунку як базового місячного грошового забезпечення останнього повного місяця служби за травень 2022 року з включенням до нього згідно з вимогами частини 2 статті 9 ЗУ № 2011-ХІІ щомісячної індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом № 1282-ХІІ та Порядком № 1078 та з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, передбаченої постановою КМУ № 168.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані у вказаних частинах та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 11.04.2023 №99541 в сумі 1073,60 грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову половина суми.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у день виключення зі списків особового складу військової частини, у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту.

Зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років 09 місяців 04 дні, відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з обранням для розрахунку як базового місячного грошового забезпечення останнього повного місяця служби за травень 2022 року з включенням до нього згідно з вимогами частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 ; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення позовною заявою до адміністративного суд в сумі 536,80грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 23.06.2023.