Справа № 420/8497/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8497/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 50 від 30.12.2022; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника померлої матері ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі №420/8497/23 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діє, як законний представник (опікун) в інтересах своєї сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Камянобрідського районного суду м. Луганська від 30.04.2013 року, справа 2о-165/12, що набрало законної сили 28.05.2013 року. Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією №519478 від 31.03.2022 року (термін дії - безстроково) - ОСОБА_2 - є інвалідом з дитинства, група інвалідності друга та, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04.10.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично - Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Позивач вказала, що 23.12.2022 року нею було направлено заяву про призначення пенсії по втраті годувальника в Головне управління пенсйного фонду України в Одеській області, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника №50 від 30.12.2022 року. Позивач вказала, що відмова у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника є наслідком неправильного тлумачення дійсних норм законодавства, оскільки, за приписами статей 26, 38 Закону №1058 підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття як «страховий стаж», як зазначив позивач, є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у ст. 36 названого Закону. Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Позивач, зазначивши, що оскільки станом на час звернення позивача за призначенням пенсії, вона є інвалідом II групи, вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника її матері, а тому мала і має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а дії відповідача у відмові в призначенні пенсії з підстав недостатності у позивача страхового стажу є протиправними, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

17.05.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовими вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що під час розгляду заяви, Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж особи померлого годувальника відсутній, в той час як необхідний стаж для призначення пенсії відповідно до ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 становить 15 років. Окрім того, до заяви про призначення пенсії не було долучено документів, які підтверджують, що заявниця є інвалідом з дитинства. Тобто, як вказав відповідач, заявником не було підтверджено належність до кола осіб, які мають право на одержання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У зв`язку з наведеними вище підставами, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області винесло правомірне, на думку відповідача, рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

17.05.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовими вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що відповідно до трудової книжки померлого годувальника вбачається, що вона заповнена з порушенням, та не відповідає порядку заповнення трудових книжок згідно до Інструкції №58. Враховуючи наведене, до страхового стажу за наданими документами відповідачем не враховано періоди роботи годувальника за даними її трудової книжки, оскільки не вірно зроблений запис про зміну прізвища. Зокрема, прізвище померлої годувальниці на титульному аркуші трудової книжки (копія додається) вказано « ОСОБА_4 », проте попереднє прізвище « ОСОБА_5 » не закреслене рискою у відповідності вимог п.2.13. Інструкції №58. Окрім того, як зазначалось вище, відповідно до ст.36 Закону №1058 право на призначення пенсії мають діти, старші 18 років, якшо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, проте, позивачкою не було надано документів, які б підтверджували настання інвалідності ОСОБА_2 до досягнення 18 років, про що свідчить розписка-повідомлення, додана до заяви про призначення пенсії, де власноруч законний представник ОСОБА_1 зазначила, що довідку, яка підтверджує визнання ОСОБА_2 дитиною-інвалідом до 18 років надати не може. У зв`язку з викладеним, як вказав відповідач, ним було правомірно прийнято рішення від 30.12.2022 №50 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку із відсутністю у годувальника на момент смерті необхідного страхового стажу у кількості 15 років та не підтвердженням настання інвалідності ОСОБА_2 до досягнення нею 18 років

19.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказала, що не погоджується із відзивом відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Так, позивач вказала, що відповідно до довідки МСЕК №519478 серії 12 ААВ від 31.03.2022 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, їй встановлена друга група інвалідності безстроково та, що згідно акту №91 амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 05.03.2013 року, ОСОБА_2 страдає хронічним психічним розладом у формі шизофренії", параноїчної, епізодичної течії з нарастаючим ефектом. Позивач наголосив, що відповідно до оскаржуваного рішення страховий стаж у годувальника відсутній, оскільки не вірно зроблений запис про зміну прізвища. Підставою для такого висновку стало те, що трудова книжка позивачки оформлена на ім`я ОСОБА_6 , тобто на дошлюбне прізвище годувальника, у зв`язку з цим страховий стаж годувальника боку відповідача-2 зараховано не було. При цьому, в матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу №6 від 05.01.2023. Згідно цього Витягу дошлюбне прізвище годувальника (матері) - ОСОБА_7 , а 29.04.1958р. до реєстру було внесено актовий запис №239 про реєстрацію шлюбу та зміну прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_4 ». Позивач наголосила, що підстави для неврахування до страхового стажу відомостей про періоди трудової діяльності ОСОБА_3 , які зазначені у трудовій книжці, відсутні, а документи, що підтверджують інвалідність з дитинства не потребуються, хоча вони наявні у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є (опікуном) своєї сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Камянобрідського районного суду м. Луганська від 30.04.2013 року, справа 2о-165/12(а.с.28-29).

Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією №519478 від 31.03.2022 року (термін дії - безстроково) - ОСОБА_2 є людиною з інвалідністю з дитинства, група інвалідності друга(а.с.27).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04.10.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично - Луганському районах Головного територіального управління юстиції у Луганській області(а.с.19).

23.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №50 від 30.12.2022 року відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника з підстав відсутності у годувальника страхового стажу на день смерті 15 років та з ненаданням підтвердження про настання інвалідності до досягнення 18 років ОСОБА_2 . Поряд з цим, в рішенні вказано, що до страхового стажу за наданими документами не зараховано періоди роботи по трудовій книжці від 14.12.1950 року, оскільки не вірно зроблений запис про зміну прізвища.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями ч.1 ст.36 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно із ч.3 ст. 36 ст.36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Як вбачається з довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією №519478 від 31.03.2022 року (термін дії - безстроково) - ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, група інвалідності друга(а.с.27).

Щодо посилання відповідача у оскаржуваному рішенні та відзиві на позовну заяву на те, що до страхового стажу за наданими документами не зараховано періоди роботи по трудовій книжці від 14.12.1950 року, оскільки не вірно зроблений запис про зміну прізвища, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

З урахуванням вищевикладеного, а також те, що відповідальність за ведення трудових книжок покладається на керівника відповідної установи та не може перекладатись на її працівника, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області №50 від 30.12.2022 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абз 13 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п.4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно Порядку №22-1 після розгляду відповідної заяви (про перерахунок (призначення) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший) структурним підрозділом Пенсійного органу за принципом екстериторіальності, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, суд прийшов до висновку, що обов`язок щодо вчинення відповідних дій про зарахування відповідного стажу, вчинення дій щодо розгляду заяв про призначення пенсії лежить на Пенсійному фонді, до якого зверталась особа із відповідною заявою.

Разом з тим, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про протиправність вищевказаного рішення про відмову у призначенні пенсії та враховуючи вищевказані обставити справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника, померлої матері ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного позовні вимоги про зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію позивачу у зв`язку з втратою годувальника є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 50 від 30.12.2022 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83) призначити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) пенсію у зв`язку з втратою годувальника, померлої матері ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра