Справа № 200/4265/22
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Справа№200/4265/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову по мобілізації позивача ОСОБА_1 на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову по мобілізації позивача ОСОБА_1 на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що він був призваний 07.03.2022 року по мобілізації відповідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 року та призначений на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 року № 53/ДСК. Позивач наголошує, що прибувши на виклик 07.03.2022 року до Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки першого відділу він дізнався, що було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, як військовозобов`язаного запасу, однак в той же час з витягів із наказів вбачається припис, що в Збройних Силах України позивач не служив, що в свою чергу порушує п.4 Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Позивач вважає, що дії командира військової частини НОМЕР_1 є протиправними, вказуєчи на те, що він мав призиватися на строкову військову службу, оскільки він є призовником та не має досвіду військової служби, а у разі призову під час мобілізації, він підлягає четвертій хвилі мобілізації, як громадяни, які не мають обмежень за віком і станом здоров`я. Крім того, позивач наголошує, що не зрозумів цих протиправних дій відповідача і мислив, що його призовуть на військову службу та направлять на навчання, а його відразу направили в зону активних бойових дій без досвіду проходження служби.

Позивач наголошує, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 01.02.2022 року ОСОБА_1 відсутній запис, що останній до 07.03.2022 року (день призову на військову службу) проходив військову службу, має військово - облікову спеціальність 738256А, категорія 2 та зарахований у запас 07.10.2021 року за ст. 13 «в» Наказу МОУ № 402 від 2008 року та підлягає повторному медичному переосвідченню у 2026 році. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Позивач вказує, що зі змісту наказу відповідача видно, що його мобілізовано, як особу, що вже проходила військову службу та має відповідну спеціальність та навички, про що свідчать примітка, що він є солдатом, стрільцем стрілецької роти. Втім, означене не відповідає дійсності, так як позивач станом на 07.03.2022 року не проходив військову службу та не здобув військово-облікової спеціальності, а тому не мав бути прийнятий на військову службу, як особа, яка вже має військовий досвід або військову спеціальність, а також відсутні відомості щодо складання ним Військової присяги. Означене, на думку позивача суперечить приписам законодавства, а саме п.42 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

З огляду на зазначене позивач вважає, що по-перше, всупереч вимогам чинного законодавства, при мобілізації, його визначено Покровським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки першого відділу, як особу, яка вже має досвід військової служби та має військову спеціальність, а також враховуючи той факт, що він не проходів військову службу та не здобув військово-облікової спеціальності, останньому можливо було присвоювати військове звання «солдат» тільки після складення ним Військової присяги.

На підставі викладено позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року продовжено відповідачу строк для надання обґрунтованого відзиву на позов та доданих до нього документів, встановлений ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року.

26 січня 2023 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що 07.03.2022 року Покровським РТЦК та СП, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року позивача було призвано за загальною мобілізацією на віськову службу до лав Збройних Сил України. В подальшому на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 54 від 07.03.2022 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення. Відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів того, що ним у будь-який спосіб було повідомлено представників ІНФОРМАЦІЯ_1 про його небажання бути мобілізованим на військову службу до лав Збройних Сил України, а також що ним оскаржувались дії щодо «незаконної мобілізації» з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також відповідач вказує, що відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових і особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника, в той же час, звернень стосовно звільнення з військової служби від позивача до його командира не надходило. В той же час, оскільки позивач отримував грошове та інше забезпечення на протязі всього періоду служби у військовій частині НОМЕР_1 та жодного разу не звертався до свого безпосереднього командира чи командира військової частини з питанням його «незаконної мобілізації», а лише 03.09.2022 року подав зазначений позов до суду, можливо зробити висновок про те, що позивач добровільно надав згоду на проходження військової служби.

Крім того, відповідач наголошує, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади. Таким чином військова частина не приймає військовослужбовців на військову службу ця функція належить виключно до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідач зазначає, що під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призивом під час мобілізації, відбувається відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в якій визначено виключний перелік підстав для звільнення з військової служби. При цьому позивачем на думку відповідача, не вказано жодної підстави для звільнення з військової служби, відповідно до вищезазначених вимог закону. Таким чином у відповідача відсутні правові підстави для виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Також відповідач звертає увагу на те, що військова частина НОМЕР_1 не уповноважена видавати наказ про звільнення військовослужбовців рядового складу з військової служби, ці повноваження належать військовій частині НОМЕР_3 .

Більш того, відповідач вказує, що 19.04.2022 року позивач самовільно залишив військову частину та на час подання відзиву на військову службу не з`явився, у зв`язку із чим позивача увільнено від займаної посади в військовій частині НОМЕР_1 , зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та 21.01.2023 року призупинено військову службу.

З огляду на зазначені обставини відповідач наголошував на відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, від 07 березня 2023 року, від 07 квітня 2023 року, від 01 травня 2023 року та від 07 червня 2023 року суд витребував у відповідача наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 7 березня 2022 року № 53/дск або надати суду письмові пояснення з підстав не можливості надання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 7 березня 2022 року № 53/дск.

21 червня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання вимог суду був наданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 7 березня 2022 року № 53/дск.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року позивачу поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним поозовом

Суд зазначає, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, постановлено часткову зміну ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022 № 341/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 12.08.2022 № 573/2022 ще на 90 діб, відповідно до Указу Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" ще на 90 діб, відповідно до Указу Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" ще на 90 діб, відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" ще на 90 діб.

З огляду на зазначені обставини, справа розглядається судом 22 червня 2023 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 виданого Покровським РТЦК та СП 01 лютого 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , присвоєно військове звання солдат, військово-облікова спеціальність 738256А «Механік по ремонту та зберігання автомобілів» категорія 2, визнаний не придатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час, призовною комісією Першого відділу Покровського РТЦК та СП зарахований у запас 07.10.2021 року за ст. 13 «в» Наказу МОУ № 1102 від 2008 року. Вказане тимчасове посвідчення видано до отримання бланків військових квитків.

Судом встановлено, що 07.03.2022 року позивачу вручено мобілізаційне розпорядження, відповідно до якого позивач був призваний 07.03.2022 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 за мобілізацією до лав Збройних Сил України.

Відповідно до відзиву на позовну заяву наданої Покровським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки встановлено, що перед відправкою до лав Збройних Сил України вивчалась його особистість (бажання проходити військову службу, придатність до військової служби у воєнний час), в ході чого було з`ясовано, що позивач патріотично налаштований, у відповідності до висновків військово лікарської комісії від 07.10.2021 року, був визнаний непридатним до проходження військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час у відповідності до ст. 13 «а» Наказу МО України № 402 від 2008 року, ніяких скарг щодо стану здоров`я та інших причин, які унеможливили проходження військової служби не заявляв, виявляв бажання проходити службу і приймати участь у захисті України від Російської агресії, в лавах ЗСУ, окрім того висловлював бажання проходити військову службу саме разом зі своїм рідним братом.

Зважаючи на побажання позивача, відсутність причин які унеможливили би проходження військової служби, його разом з братом був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ, та в подальшому відправлено для проходження військової служби до військової частини Сил територіальної оборони ЗСУ НОМЕР_1 .

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 року № 53/дск (по строковій частині) відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом нижчепойменованих осіб сержантського та рядового складу вважати признаеними до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915А.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 07.03.2022 року № 54 нижчепойменованих осіб сержантського та рядового складу призваних по мобілізації відповідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, призначених на посади наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 березня 2022 року № 53/дск, з 7 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та вважати такими, що з 07 березня 2022 року прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків за посадою з відповідними посадовими окладами, зокрема, солдата ОСОБА_1 стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915.

З 07 березня 2022 року ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частини НОМЕР_1 .

Позивач не погодившись з діями командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову його по мобілізації на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно із частинами першою третьою статті 17 Закону №1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

За змістом статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підвимогам діючого законодавства. Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 2022 року (далі Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За приписами частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

За змістом частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

До видів військової служби, згідно із частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (частина дванадцята статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Згідно із частиною п`ятою статті 5 Закону №2232-ХІІ присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Військові звання присвоюються довічно.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами частин першої п`ятої статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.

За змістом частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року №1153 (далі Положення № 1153) цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 4 Положення №1153 передбачено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

За приписами пункту 42 Положення №1153 первинне військове звання рядового складу присвоюється громадянам, які вступили на військову службу за контрактом осіб рядового складу і не мають військових звань, до складання ними Військової присяги. Первинне військове звання рядового складу присвоюється військовослужбовцям наказом командира військової частини, який призначає таких військовослужбовців на відповідні посади. Після складання Військової присяги таким військовослужбовцям присвоюється військове звання солдата (матроса).

Згідно із підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Відповідно до пункту 253 Положення №1153 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктами 1-4 Указу Президента України №69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти таких висновків.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.

Відповідно до п.8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154 виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Як убачається з тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , яке було видано позивачу 01.02.2022 року тимчасово до отримання бланків військового квитка, рішення щодо призову на військову службу за мобілізацією приймалося Покровським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, на який законом покладений обов`язок визначити придатність особи до військової служби та наявність або відсутність юридичних і фактичних перешкод для такого призову, визначених законом.

Суд зазначає, що видаючи наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідач виходив з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 Покровським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу. Відповідач не мав права не зарахувати позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 , адже мав беззаперечні правові підстави для видання наказу № 54 від 07 березня 2023 року.

Крім того, згідно абзацу 2 пункту 2.8 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в Збройних силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333, зареєстровано ним в Міністерстві юстиції України 12 червня 2022 року за № 611/25388 зарахування до списків військової частини прибулого особового складу є іменні списки команд, приписи та документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

У свою чергу пунктом 9 зазначеного Положення на Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки покладено здійснення призову громадянами на військову службу. У розумінні п.п. 97-98 Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року за № 100 формування зазначених команд і їх списків покладено районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, командування Військової частини не могло відмовити в зарахуванні позивача до особового складу даної військової частини.

Щодо посилань позивача на те, що він попередньо не проходив військової служби та в Збройних Силах України не служив, а тому відповідно прийняття відносно нього вказаного наказу як військовозобов`язаного порушує пункт 4 Указу № 69/2022, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних та був зарахований у запас, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , позивач не заброньований в установленому порядку на період мобілізації та не належить до категорії осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а тому наказ про включення позивача до списків особового складу видано відповідачем у межах повноважень, наданих частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-ХІІ, пунктом 253 Положення №1153.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття наказу про включення позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я. При цьому, якщо позивач на цей час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, що і було зроблено позивачем.

Суд відхиляє доводи представника позивача про протиправність оскаржуваного наказу з огляду на те, що позивач не є колишнім військовослужбовцем та/або ветераном АТО та ООС, особою, яка проходила строкову службу до 2014 року або служила за контрактом, офіцером запасу та/або здобув ВОС, оскільки такі доводи правового значення не мають, адже позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних, не заброньований в установленому порядку на період мобілізації та не належить до категорії осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Фактично представник позивача вказує про те, що позивач не належить до тієї категорії осіб, які призиваються під час першої та другої «хвиль (черг) мобілізації». Проте такі «хвилі мобілізації» пояснюють лише категорії осіб, яких призивають пріоритетно, та це не означає, що мобілізації підлягають тільки такі особи; хоча пріоритет й надається людям з бойовим досвідом, мобілізації можуть підлягати усі військовозобов`язані.

Доводи представника позивача про те, що в наказі про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач рахується як солдат, тоді як йому можливо було присвоювати військове звання «солдат» тільки після складення ним присяги, яку він не приймав, що суперечить приписам пункту 42 Положення №1153, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки норми абзаців першого, другого пункту 42 Положення №1153, на які покликається представник позивача, регулюють питання присвоєння військового звання солдата громадянам, які вступили на військову службу саме за контрактом.

Крім того, 26.02.2022 набрало чинності Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, за приписами пункту 13 якого керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки: визначає функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу; присвоює військове звання «солдат (матрос) запасу» одночасно з прийняттям на військовий облік особам, які не проходили військової служби або були позбавлені військових звань під час проходження військової служби та служби у військовому резерві чи за вироком суду.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.03.2022 року № 53/дск та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.03.2022 року № 54 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини є правомірним та такими, що прийнятий у відповіджності до вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову по мобілізації позивача ОСОБА_1 на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з підстав, викладених у позовній заяві, слід відмовити.

Також не підлягає задоволенню і позовна вимога, у якій позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення його з військової служби з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено вичерпний перелік підстав, коли військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану звільняються з військової служби. Підстави, які б надавали позивачу можливість звільнення з військової служби в зазначеному переліку наразі відсутні.

Також, слід звернути увагу, що військово-адміністративні процедури проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентовано декількома нормативними документами:

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018 № і 153/2008 (далі - Положення № 1153); Інструкцією про організацію виконання Положення № 1153, затверджену наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170); Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджену наказом Міністра Оборони України від 26.05.2014 № 333 (далі - Інструкція № 333)

Водночас, такий вид військової адміністративної процедури як «виключення зі списків особового складу військової частини» можливий лише у окремих випадках, а саме: направлення військовослужбовця для проходження військової служби до інших військових формувань у тому числі за кордон (п. 10 Положення № 1153, абз.8 пп. 1 п.1.5 розділу І Інструкції № 170, абз. 2 п. 2.9. розділу 2 Інструкції № 333); звільнення з військової служби (п.34-37 Положення № 1153, п. 14.10 Інструкції № 170, абз.2 п.2.9 Інструкції № 333 ); на підставі вироку суду у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання (п.77 Положення № 1153, абз,2 п. 3.22 Інструкції № 170, абз.7,8 п.2.9 Інструкції № 333); зарахування військовослужбовця на навчання до військового навчального закладу (абз.6 п. 144 Положення № 1153, абз.9 п. 4.8 Інструкції № 170, абз.5 п.2.9 Інструкції № 333); смерті (загибелі) військовослужбовця або визнання безвісти відсутнім на підставі рішення суду про таке визнання (п.230, 247 Положення № 1153, абз.10,11 п. 2.9 Інструкції № 333).

Означені вище випадки застосування процедури «виключення зі списків особового складу» показовим чином вказують на те, що виключити військовослужбовця зі списків військової частини можливо здійснити на підставі рішення суду лише: 1) про визнання безвісти відсутнім та 2) визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення та засудження до позбавлення / обмеження волі та/або позбавлення військового звання. Інших підстав, де б рішення суду було підставою для виключення зі списків військової частини законодавство у сфері регулювання правовідносин проходження військової служби не містить.

При цьому суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву Військова частини НОМЕР_1 вказує на те, що ОСОБА_1 самовійльно залишив військову частину та станом на 26 січня 2023 року (на час подання відзиву до суду) на військову службу не з`явився, у зв`язку з чим, позивача увільнено від займаної посади в військовій частині НОМЕР_1 , зараховано розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 та 21.01.2023 року призупинено військову службу.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимог про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову по мобілізації позивача ОСОБА_1 на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову по мобілізації позивача ОСОБА_1 на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22 червня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська