Справа № 640/27076/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Сорочка Є.О., суддів Федотова І.В., Коротких А.Ю., розглянувши заяви суддів Сорочка Є.О., Федотова І.В. про самовідвід у справі за адміністративним позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служба України, за участю третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 216-21 від 25.06.2021 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Державну міграційну служби України повторно розглянути заяву громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу.

Відповідно до протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено склад суду: суддя-доповідач Сорочко Є.О., судді Федотов І.В., Коротких А.Ю.

У ході апеляційного провадження суддями Сорочком Є.О. та Федотовим І.В. подано заяви про самовідвід.

Розглянувши заяви, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

За змістом частини першої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Згідно пункту 4 частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. "Пуллар проти Сполученого Королівства", 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-III).

У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, "правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. "Де Куббер проти Бельгії", 26 жовтня 1984 року, § 26, Серія А, № 86).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Так, предметом даного спору є рішення Державної міграційної служби України № 216-21 від 25.06.2021 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_2 .

У свою чергу, питанню наявності правових підстав для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суддями Сорочком Є.О. та Федотовим І.В. вже надавалася оцінка під час розгляду справи №826/891/17 за адміністративним позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, за участю третьої особи: Головного управління ДМСУ в м. Києві, у якій оскаржувалося попереднє рішення Державної міграційної служби України №616-15 від 02.12.2016 про відмову у визнанні громадянки російської федерації ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, судді Сорочко Є.О. та Федотов І.В. входили до складу колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, якою 08.03.2018 у згаданій справі було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу громадянки російської федерації ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 про відмову у задоволенні позову - без змін.

Шостий апеляційний адміністративний суд у згаданій постанові вказав про те, що у позивача не було жодних проблем із владою російської федерації, а тому відсутні підстави вважати, що їй загрожує застосування смертної кари чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання від провладних структур; позивач не навела жодних переконливих фактів поганого поводження з боку російської федерації, як і не довела фактів особистої загрози або переслідування на території цієї держави; у діях позивача вбачаються ознаки економічного мігранта, яка добровільно залишила свою країну, керуючись причинами особистого характеру.

За таких обставин, зважаючи на те, що судді Сорочко Є.О. та Федотов І.В. вже робили свої висновки щодо наявності правових підстав для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то з огляду на необхідність уникнення сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності при розгляді апеляційної скарги, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 36 КАС, заяви суддів про самовідвід підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 31, 34, 35, 36, 39, 40 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Заяви суддів Сорочка Є.О., Федотова І.В. про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Сорочка Є.О., Федотова І.В. від розгляду справи №640/27076/21 за адміністративним позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служба України, за участю третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями й не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких