Справа № 380/4675/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

справа №380/4675/23

провадження № П/380/4719/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 13.03.2023 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП, відповідач) з такими вимогами: - визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення з ОСОБА_1 на час його звільнення 03.08.2020 повного розрахунку при звільненні, зокрема невиплати грошової компенсації за невикористані 690 днів щорічної чергової та додаткової відпустки; - зобов`язати та стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 03.08.2020 за період з 04.08.2020 по 15.06.2022 включно, тобто по день фактичного розрахунку з розрахунку 1152,76 грн. за кожен робочий день.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що 03.08.2020 наказом начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Не погоджуючись із своїм звільненням позивач звернувся із позовом до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/7046/20 від 17.02.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд: -визнав протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.08.2020 №235 о/с По особовому складу в частині звільнення з 03 серпня 2020 року зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області; - поновив ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області з 04.08.2020; - стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. За результатом апеляційного провадження Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.06.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №380/704/20 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів - скасував та ухвалив в цій частині постанову; стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 160894 гривні 80 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Наказом начальника ГУНП у Львівській області №178 о/с від 24.05.2021 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу. У зв`язку із невиплатою ГУНП у Львівській області грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 690 днів щорічних та додаткових відпусток позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/10796/21 від 14.03.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд серед іншого: - визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік; - зобов`язав Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції. Позивач зазначає, що 16.06.2022, на виконання рішення суду у справі №380/10796/21 від 14.03.2022, на його картковий рахунок від ГУНП у Львівській області надійшли кошти в сумі 280847,92 грн. з коментарем «Зарплата», із вирахуванням податків та зборів (всього нараховано 348879,40 грн.). Позивач зазначає, що належний розрахунок належних йому при звільненні сум (03.08.2020) був проведений лише 16.06.2022. Вважає, що період з 04.08.2020 по 16.06.2022 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи (469 робочих дні), просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 540644,44 грн. (а.с. 50-51).

Суд ухвалою від 03.04.2023 відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та призначив таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 24.05.2023 суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом та поновити його (а.с. 100-102). Суд констатував, що з урахуванням дати набрання законної сили рішенням суду у справі №380/10991/22 (28.03.2023) щодо неправомірного стягнення з позивача 62798,29 грн. сум податку з доходів фізичних осіб, нарахованих на виконання рішення суду у справі №380/10796/21 від 14.03.2022 (щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток) спори між сторонами щодо сум, що належали ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції завершилися остаточним рішенням суду 28.03.2023. З огляду на це суд визнав, що позивач пропустив визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин, тому такий поновив.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 64-71). Відповідач звернув увагу суду на судову практику Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, вказав на підстави для зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Відповідач вважає суму компенсації 540644,44 грн. завищеною та необґрунтованою, що не відповідає принципу розумності, справедливості, пропорційності.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, з 07.11.2015 в Національній поліції України. 03.08.2020 наказом начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) (а.с. 15). Не погоджуючись із своїм звільненням позивач звернувся із позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/7046/20 від 17.02.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд:

- визнав протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.08.2020 №235 о/с По особовому складу в частині звільнення з 03 серпня 2020 року зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- поновив ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області з 04.08.2020;

- стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

За результатом апеляційного провадження Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.06.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №380/704/20 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів - скасував та ухвалив в цій частині постанову; стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 160894 гривні 80 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (а.с. 18-22).

Наказом начальника ГУНП у Львівській області №178 о/с від 24.05.2021 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію через хворобу. У зв`язку із невиплатою ГУНП у Львівській області грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 690 днів щорічних та додаткових відпусток позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/10796/21 від 14.03.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд серед іншого:

- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік;

- зобов`язав Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції (а.с. 32-44).

На виконання рішення суду у справі №380/10796/21 від 14.03.2022 ГУНП нарахувало та виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки, 16.06.2023 на банківський/картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 280847,92 грн. (а.с. 75). Не погоджуючись із розміром виплачених сум позивач звернувся до суду з цим позовом.

15.12.2022 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №380/10991/22, суд: - визнав протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо стягнення з ОСОБА_1 податку на доходи з фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 62798 грн. 29 коп.; - стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 податок на доходи з фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 62798 грн. 29 коп. За результатом апеляційного оскарження ГУНП у Львівській області цього рішення Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 28.03.2023 залишив без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 по справі №380/10991/22 (а.с. 85-91, 92-99).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII). Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до положень статті 93 Закону №580-VIII:

9. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

10. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок №260).

Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку №260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

ОСОБА_1 03.08.2020 звільнений зі служби в поліції. Станом на день звільнення відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів. Ці обставини встановлені в рішенні суду №380/10796/21 між тими ж сторонами та відповідно до статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки охоплюються поняттям «всіх сум, що належать працівнику при звільненні» в розуміння статті 116 КЗпП, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.

При обчисленні періоду затримки суд враховує, що ОСОБА_1 фактично отримав суми грошової компенсації за не використані під час проходження служби в поліції дні відпустки 16.06.2022. Період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 04.08.2020 по 15.06.2022) та становить 680 календарних днів.

Відповідно до архівної відомості №1 про виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 03.08.2020, розмір грошового забезпечення позивача за два повні місяці перед звільненням становив: за червень 2020 року 16230,07 грн., липень 2020 року 33338,46 грн., усього 49568,53 грн. (а.с. 16); при ділення цієї суми на 61 день, середньоденне (в календарних днях) грошове забезпечення становить 812,60 грн. Отже, обчислений відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП правил середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум складає 553380,60грн. (812,60*681).

Разом з тим, порівнюючи розмір несвоєчасно виплаченої суми (280847,92 грн.) з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку (553380,60 грн.) суд дійшов висновку, що такі є очевидно неспівмірними (несвоєчасно виплачена сума вдвічі менша за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку).

При вирішенні цієї справи суд на виконання частини п`ятої статті 242 КАС України враховує такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП, що викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц:

[…](1.4) Щодо зменшення суми відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

67. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

68. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

69. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

70. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

71. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

72. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. […]

78. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

79. Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку.

80. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке.

81. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […]

87. […] Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

88. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

89. Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

90. Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

91. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

92. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц). […]

94.4. Сума компенсації позивачу за роботу у вихідні дні (3443,88 грн), яку встановили суди попередніх інстанцій, є більш ніж у сто разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (419005,39 грн).

94.5. Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Суд переконаний, що обчислений відповідно до правил ст.ст. 116, 117 КЗпП розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є очевидно непропорційним до розміру завданої позивачу шкоди.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, наведеній вище, дійшла таких висновків:

- суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п.89 постанови);

- зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати певні критерії, їх орієнтовний перелік наведений у пп. 91.1-91.4 постанови,

- для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, можна використовувати спосіб обчислення цих втрат на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки, і таким чином розрахувати розмір відшкодування суму, яку працівник міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, оскільки він недоотримав належні йому кошти від роботодавця (п. 95.4 постанови).

Застосовуючи наведений вище підхід Великої Палати Верховного Суду для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні (https://bank.gov.ua/files/Procentlastb_KR.xls) можна розрахувати розмір сум, які позивач, недоотримавши належні йому кошти від відповідача, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Відповідно до способу розрахунку розміру майнових втрат позивача на підставі припущення про необхідність взяття ним кредиту внаслідок затримки виплати працівнику належних йому сум, цей розмір можна обчислити як добуток суми несвоєчасно виплачених коштів на середньозважену вартість (у % річних) кредитів у національній валюті для фізичних осіб за даними НБУ (на день взяття кредиту) за відповідний період затримки. При цьому враховуючи період затримки розрахунку при звільненні (більше одного року) використовуються дані для довгострокових кредитів.

Застосування наведених міркувань до обставин цієї справи дозволяє зробити такі обчислення: несвоєчасно виплачена сума (280847,92 грн.) фактично виплачена 16.06.2022, тому період затримки становить 681 день (03.08.2020 позивач звільнений зі служби в поліції). Середньозважена ставка довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 04.08.2020 становила 29,9% річних. Тому сума відсотків за користування таким кредитом за період затримки виплати становить 156443,83 грн. (280847,92*29,9%/365*680).

Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням сум та періоду затримки розрахунку становить 156673,90 грн.

З огляду на застосування підходів, обраних Великою Палатою Верховного Суду в цій категорії спорів, враховуючи висновки суду про необхідність зменшення визначеної на підставі правил статті 117 КЗпП суми відшкодування, суд задовольняє позовні вимоги частково, в сумі 156673,90 грн. Стягнення більшої суми, на переконання суду, не відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності.

З огляду на встановлені КАС України правила розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9,19-20,22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, пл. Ген. Григоренка, буд. 3; ідентифікаційний код 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 156673 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят три) гривні 90 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, пл. Ген. Григоренка, буд. 3; ідентифікаційний код 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1564 (одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири) гривні 44 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.