Справа № 240/6669/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/6669/23

категорія 111031200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання дій протиправними, скасування податкового рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати:

1) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

2) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

3) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік;

4) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

5) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

6) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік;

7) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

8) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

9) Податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік.

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-2657 від 29.11.2021 на суму 138 498,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючим органом відносно позивача оформлені податкові повідомлення-рішення, якими визначено до сплати суми податкових зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб за 2019-2021 роки. Вважає, що розмір земельного податку з фізичних осіб, зазначений в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, визначено відповідачем з порушенням чинного законодавства України та за відсутності витягів ДЗК щодо нормативно-грошової оцінки землі, а тому, вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 25.04.2023 об 12 год. 00 хв.

Через відділ документального забезпечення суду від 26.04.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що згідно з даними державного земельного кадастру цільове призначення земельних ділянок з кадастровими номерами :75:151:0074, :75:151:0075 та :75:151:0076 на момент розрахунку суми податку було внесене як "для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби", що не відповідало Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом, а вид (код виду) цільового призначення земельної ділянки не було внесено до Державного земельного кадастру. Вказує, що відповідно до примітки 2 таблиці №1 до додатка 3 Положення "Про плату за землю в місті Києві" застосовується ставка податку в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки. Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :75:151:0101 станом на 23.04.2021 було внесене як 01.06 "Для колективного садівництва", отже, відповідно до Положення, застосована ставка податку у розмірі 0,3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Враховуючи викладене, ГУ ДПС у м. Києві вважає, що ППР від 23.04.2021 №-2615, №-2615, №-2615, №-2615, №-2615, №-2615, №-2615, №-2615, №-2615 та податкова вимога №0-2657 відповідають вимогам законодавства України.

Підготовче засідання призначене на 25.04.2023 не проводилось у зв`язку з надходженням від представника позивача клопотання про відкладення. Наступне судове засідання призначити на 16 травня 2023 року об 12 год. 30 хв.

03.05.2025 представником позивача подано позовну заяву про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги (з урахуванням зміни підстав).

В судовому засіданні 16.05.2023 року суд, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив що подальший розгляд справи відбуватиметься в письмовому провадженні.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що позивачка є власником чотирьох земельних ділянок, а саме:

- земельної ділянки площею 0,0770 га, кадастровий номер :75:151:0076 з цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, вид використання земельної ділянки: для ведення колективного садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2016;

- земельної ділянки площею 0,0851 га, кадастровий номер :75:151:00101 з цільовим призначенням: для ведення колективного садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2017;

- земельної ділянки площею 0,080 га, кадастровий номер :75:151:0075 з цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, вид використання земельної ділянки: для ведення колективного садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2019;

- земельної ділянки площею 0,0829 га, кадастровий номер :75:151:0074 з цільовим призначенням: для ведення колективного садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2016.

23.04.2021 Головним управлінням ДПС у м. Києві згідно з п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.286.5 ст. 286 цього ж Кодексу, прийняло наступні податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік.

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-2657 від 29.11.2021 на суму 138 498,18 грн.

Позивач зазначає, що при визначенні земельного податку, відповідачем було застосовано ставку 1% з посиланням на те, що не визначено цільове призначення вказаних земельних ділянок згідно класифікації видів цільового призначення земель.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а справляння плати за землю розділом XII "Податок на майно" Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно із пунктом 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Положеннями пункту 269.1 статті 269 ПК України регламентовано, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, а особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу (п. 269.2 ст. 269 ПК України).

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно із підпунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (п. 284.1 ст. 284 ПК України).

У той же час, пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такими чином, Податковим кодексом України прямо визначено, що порядок надання інформації контролюючим органом, яка необхідна для обчислення та справляння земельного додатку встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1386 від 21.12.2011 року, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку.

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

У відповідності до вимог ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема: для визначення розміру земельного податку; орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності - ст. 13 Закону України «Про оцінку земель».

Згідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, на Головне управління Держгеокадастру у м. Києві покладені обов`язки щодо видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок на основі затвердженої рішенням органу місцевого самоврядування технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, при цьому, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою, тобто до повноважень головного управління Держгеокадастру у м. Києві не віднесено проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у тому числі і визначення коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф).

25.11.2016 Міністерством аграрної політики та продовольства України прийнято наказ № 489, яким затверджено новий Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (далі - Порядок №489) та визначено, що він застосовується з 01.01.2017 згідно якого у новій формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на відміну від форми, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України, Української академії аграрних наук України «Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 27.01.2006 року №18/15/21/11, також повинно бути зазначено категорію земель та цільове призначення земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), та зазначається, що Витяг сформовано.

Так, в матеріалах справи міститься витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №4478/86-21, №4477/86-21, №4476/86-21 від 23.04.2021 та №4523/86-21 від 26.04.2021, згідно яких контролюючим органом здійснено розрахунок суми з орендної плати за землю за 2019-2021 роки.

Як встановленого з наданих представником відповідача до матеріалів справи витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.04.2021 та від 26.04.2021, виданих Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві на запит ГУ ДПС у м. Києві, та використаного контролюючим органом для визначення спірної суми податку:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,0829 га (кадастровий номер :75:151:0074) складає 1587749,77 грн., коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф): 3;

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,0808 га (кадастровий номер :75:151:0075) складає 1547529,33 грн., коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф): 3;

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,0770 га (кадастровий номер :75:151:0076) складає 1474749,49 грн, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф): 3;

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,0851 га (кадастровий номер :75:151:0101) складає 21923,83 грн., коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф): -.

Згідно з частиною 3 статті 201 Земельного кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, та Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 року за №1647/29777 (далі - Порядок № 489).

Відповідно до пункту 3 вказаного наказу, нормативний акт набирає чинності з дня його офіційного опублікування і застосовується з 1 січня 2017 року.

Таким чином, Порядок № 489, яким врегульовано процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, має застосовуватись саме з 1 січня 2017 року.

Згідно з пунктом першим розділу ІІ Порядку № 489 в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 489 коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за № 1011/18306.

У пункті 2 примітки до додатку 1, яким визначаються значення коефіцієнтів функціонального використання земель, зазначено, що у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0.

Таким чином, застосування коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки (Кф) із значенням 2,0 відбувається за тих умов, коли у відомостях Державного земельного кадастру відсутні дані про код цільового призначення земельної ділянки.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що згідно з даними, які містяться у витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :75:151:0074 від 26.04.2021 за №4523/86-21, :75:151:0075 від 23.04.2021 за №4478/86-21 та :75:151:0076 від 23.04.2021 за №4477/86-21, код класифікації видів цільового призначення земель щодо спірних земельних ділянок відсутній.

Отже, на момент складання вказаних витягів код класифікації видів цільового призначення земель не були внесені до Державного земельного кадастру.

За таких обставин, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачем при проведенні перевірки були використані дані ГУ Держгеокадастру у м. Києві, які були сформовані некоректно та містили невірні дані, які, в свою чергу, мали наслідком формування неправомірних висновків щодо сплати позивачем орендної плати за землю за 2019-2020 роки.

У той же час суд зазначає, що Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016 №489 не передбачено формування витягів із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за минулі роки.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд зауважує, що при розрахунку орендної плати необхідно керуватися діючою на час розрахунку нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного суду від 24.03.2020 року у справі №440/3063/19.

Також, в порушення п. 286.5 статті 286 ПК України щодо нарахування фізичним особам сум плати за землю, які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року, контролюючим органом податкові повідомлення-рішення за 2019-2020 роки винесено лише в 2021 році, що не передбачено вказаними вище нормами законодавства.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними і скасування:

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкового-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

Щодо податкових-повідомлень рішень №-2615 від 23.04.2021, №-2615 від 23.04.2021 та №-2615 від 23.04.2021 щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У разі якщо платник податків має у власності декілька земельних ділянок, щодо яких необхідно провести звірку даних, для її проведення такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу за місцем знаходження будь-якої з таких земельних ділянок.

Платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган (контролюючі органи) за місцем знаходження кожної із земельних ділянок проводить (проводять) протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає)/надсилають (вручають) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, плата за землю є податком на майно платниками якого є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

По-друге, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

По-третє, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

По-четверте, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 ПК України.

Судом встановлено, що Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві (зі змінами та доповненнями)» встановлено ставки земельного податку (далі - Рішення №242/5629).

Додатком №3 до Рішення №242/5629 затверджено Положення про плату на землю в місті Києві (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974) (далі - Положення).

Згідно із пунктом 5.1 Положення ставки податку за земельні ділянки для фізичних та юридичних осіб, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюються залежно від цільового призначення землі у відсотках від їх нормативної грошової оцінки відповідно до таблиці N 1 цього Положення.

Відповідно до Таблиці №1 до Положення ставки податку (відсотків нормативної грошової оцінки) за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження) для фізичних осіб становить в залежності від виду цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства, городництва для сінокосіння і випасання худоби становить 0,3%; для індивідуального садівництва - 1%; для іншого сільськогосподарського призначення - 1%.

Згідно із приміткою 1 Таблиці №1 до Положення вид цільового призначення земель зазначається згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 №548.

Приміткою 2 Таблиці №1 до Положення передбачено, що якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Проаналізувавши зміст спірних правовідносин суд приходить до висновку, що їх суть полягає безпосередньо у наявності спору між сторонами щодо розміру застосованої контролюючим органом ставки земельного податку у процентному відношенні при визначенні податкового зобов`язання для його сплати позивачем.

Суд при наданні оцінки доводам сторін врахує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

За правилами частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-2 статті 21 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

У той же час, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру врегульовано Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI).

Статтею 1 Закону № 3613-VI регламентовано, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно із статтею 2 Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Аналізуючи вказані положення суд звертає увагу, що до Державного земельного кадастру включаються, серед іншого відомості про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - Наказ №548).

Згідно із пунктом 1.1 розділу I Наказу №548 класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 № 224.

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів (п. 1.3 розділу I Наказу №548).

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. Зокрема, розділом І визначено, землі сільськогосподарського призначення (землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше): 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 01.02 Для ведення фермерського господарства; 01.03 Для ведення особистого селянського господарства; 01.04 Для ведення підсобного сільського господарства; 01.05 Для індивідуального садівництва; 01.06 Для колективного садівництва; 01.07 Для городництва; 01.08 Для сінокосіння і випасання худоби; 01.09 Для дослідних і навчальних цілей; 01.10 Для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; 01.11 Для надання послуг у сільському господарстві; 01.12 Для розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення; 01.14 Для цілей підрозділів 01.01-01.13 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Як вже було вказано судом вище Приміткою 2 Таблиці №1 до Положення передбачено, що якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Як встановленого з наданих представником відповідача до матеріалів справи витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.04.2021, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві на запит ГУ ДПС у м. Києві, та використаного контролюючим органом для визначення спірної суми податку, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Обухівська, 135-в, діл. 6, площею 0,0829 га, кадастровий номер ділянки: :75:151:0074, категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», цільове призначення земельної ділянки «Для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби» складає - 1587749,77 грн.; м. Київ, Святошинський р-н, вул. Обухівська, 135-в, діл. 8, площею 0,0808 га, кадастровий номер ділянки: :75:151:0075, категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», цільове призначення земельної ділянки «Для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби» складає - 1547529,33 грн.; м. Київ, Святошинський р-н, вул. Обухівська, 135-в, діл. 8, площею 0,0770 га, кадастровий номер ділянки: :75:151:0076, категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», цільове призначення земельної ділянки «Для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби» складає - 1474749,49 грн.; м. Київ, Святошинський р-н, вул. Обухівська, 135-в, діл. 33, площею 0,0851 га, кадастровий номер ділянки: :75:151:0075, категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», цільове призначення земельної ділянки «01.06 Для колективного садівництва» складає - 21923,83 грн.

В свою чергу, судом встановлено, що у вказаних витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровими номерами №:75:151:0074, №:75:151:0075 та №:75:151:0076 код вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548 щодо вказаних земельних ділянок та які належить позивачу на праві власності не відображено.

Таким чином, оскільки код виду цільового призначення земельних ділянок позивача з кадастровими номерами №:75:151:0074, №:75:151:0075 та №:75:151:0076 не було внесено до Державного земельного кадастру, а нормативна грошова оцінка земельних ділянок позивача складала 1 587 749,77; 1 547 529,33 та 1 474 749,49, контролюючим органом обґрунтовано проведено розрахунок податкового зобов`язання на 2021 рік у відношенні 1%.

Суд додаткового вважає за необхідне вказати, що Положенням чітко врегульовано, що безпосередньо відсутність виду цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548 має своїм наслідком застосування ставки земельного податку не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, у Державному земельному кадастрі має бути зазначено не тільки вид цільового призначення земельної ділянки для не застосування Примітки 2 Таблиці №1 до Положення, а і код такого виду цільового призначення згідно КВЦПЗ, таких як наприклад: 01.01, 01.02, 01.03 тощо.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваних податкових-повідомлень рішень №-2615 від 23.04.2021, №-2615 від 23.04.2021 та №-2615 від 23.04.2021 щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Також, представником позивача заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Судом встановлено, що на момент вирішення питання про розподіл судових витрат представником позивача надано суду копію договору №20 від 02.03.2023 "Про надання правової допомоги"

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній акт прийому передачі послуг до договору про надання професійної правничої допомоги, а також представником позивача не надано суду доказів сплати судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн (квитанція, платіжне доручення тощо).

У наданих представником позивача до матеріалів справи документах не відображено, кількості витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) часу (годин), вартості години за певний вид послуги, детального опису робіт проведених адвокатом (наданих послуг), позивачем не конкретизовано та необґрунтовано витрачений час на правничу допомогу, не деталізовано, які роботи проведені адвокатом в рамках надання послуг.

Також в питанні надання доказів суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також не надано доказів їх реальної сплати, зокрема не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи приходного касового ордера), тобто не додержані приписи ч. 4 ст. 134 КАС України, підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Суд зазначає, що вимога подання детального опису є обов`язковою і пов`язана з тим, що розмір гонорару та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

За відсутності документально-підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (вул. Шолуденка 33/19,Київ 116,04116. РНОКПП/), про визнання дій протиправними, скасування податкового рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 475,29 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 14 747,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік;

- податкове-повідомлення рішення №-2615 від 23.04.2021 на суму 15 877,50 грн. щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеномустаттею 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленимистаттями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

22 червня 2023 р.