Справа № 420/8712/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8712/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Фальчука В.П. (за довіреністю),

представника відповідача Сульжика В.В. (за довіреністю),

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 20.04.2023 надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжтериторіального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Сульжика Валерія Вікторовича, про визнання незаконною та скасування постанови від 09.03.2023 у виконавчому провадженні ВП №63774762 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою від 25.04.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

17.05.2023 ухвалою суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

До суду від позивача за вх. №17729/23 надійшла належним чином оформлена позовна заява.

14.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №17729/23), відкрито провадження у адміністративній справі та зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що як видно із матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 зобов`язаний був за рішенням суду сплачувати аліменти на сина ОСОБА_2 у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 30.06.2020 до 26.01.2024 та що 17.08.2021 сторони виконавчого провадження ОСОБА_1 і ОСОБА_3 дійшли згоди про те, ОСОБА_3 відмовляється від виконання у примусовому порядку виконавчого листа про стягнення аліментів, а ОСОБА_1 в рахунок виконання зобов`язань за виконавчим листом передає у власність сину ОСОБА_4 нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що 18.08.2021 умови мирової угоди були передані державному виконавцю у виконавчому провадженні №63774762 для передачі її до суду для затвердження, однак Державна виконавча служба передала мирову угоду до суду для затвердження не на протязі трьох днів після її отримання, а лише у березні місяці 2023 року, порушивши вимоги ч.1ст.434 ЦПК України. Вказує, що ухвалою від 01.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси розглянув подання державного виконавця про затвердження мирової угоди, та затвердив її. Зазначає, що виносячи постанову від 09.03.2023 старший державний виконавець Сульжик В.В. не. послався (не вказав/не зазначив) конкретну частину ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження», яка надає йому право нарахувати та стягнути виконавчий збір у цьому виконавчому провадженні, саме у розмірі 16000 грн. Навіть якщо гіпотетично припустити, що 16000 грн. становить 10% від суми, що підлягала примусовому стягненню, то сума примусового стягнення повинна була б становити 160000 грн. Вказує, що такий розрахунок суперечить матеріалам справи, згідно яких річний платіж аліментів становив 5000 грн. х 12 місяців = 60000 грн. Інше майно за виконавчим документом не стягувалося.

19.06.2023 до суду від відповідача за вх №19863/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 63774762 сторони виконавчого провадження квитанції про сплату аліментів на адресу відділу не надавали, та кошти на депозитний рахунок відділу від боржника не надходили. Згідно розрахунку заборгованості від 28.02.2022 встановлено сукупний розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_1 станом на 28.02.2023 у розмірі 160000,00 грн. Вказано, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 28.02.2023 сторонами не оскаржено та що 08.03.2023 до Відділу надійшла ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Зазначено, що жодного належного, допустимого і достовірного доказу того, що ОСОБА_1 сплачував аліменти щомісячно у повному обсязі до позовної заяви не додано. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується затвердженням мирової угоди. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 28.02.2023 сторонами не оскаржено.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.12.2022 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулася ОСОБА_3 із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №947/17639/20, виданого Київським районним судом м. Одеса 30.10.2020, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 5000,00 грн щомісяця, починаючи з 30.06.2020 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вказаної заяви головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловським С.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63774762.

З матеріалів виконавчого провадження №63774762 вбачається, що 18.08.2021 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла мирова угода, укладена ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за умовами якої сторони дійшли до наступної домовленості: боржник - ОСОБА_1 в рахунок зобов`язань за виконавчим листом №947/17639/20, виданим 01.12.2020 року Київським районним судом, за відсутності у нього грошових коштів для сплати аліментів на утримання дитини, передає у власність сину ОСОБА_5 частину нерухомого майна, яке належить йому на праві спільної часткової власності, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , а стягувач - ОСОБА_3 погоджується на отримання її сином - ОСОБА_5 у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику - ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, в рахунок отримання аліментів від ОСОБА_1 у весь період часу, який зазначений у виконавчому листі №947/17639/20.

03.02.2023 Першим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підготовлено подання до Київського районного суду м. Одеса по справі №947/17639/20 про визнання мирової угоди в процесі виконання в порядку ст.372 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 01.03.2023 у справі №947/17639/20 подання державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2020 року по справі № 947/17639/20 задоволено та затверджено зазначену вище мирову угоду.

09.03.2023 старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем прийнято постанову ВП №63774762, в якій зазначено, що відповідно вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно стягнути виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, та постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000,00 грн.

Також старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем 22.03.2023 прийнято постанову ВП №63774762 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.2 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою відповідача про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі також Закон №1404-VIII, у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з абз.1 та 2 ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, з викладених норм вбачається, що навіть за умови закінчення виконавчого провадження у зв`язку із затвердженням судом мирової угоди, якщо у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів за боржником рахується заборгованість по таким виплатам, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому, виконавчий збір обчислюється у розмірі 10 відсотків суми заборгованості із сплати аліментів.

У матеріалах виконавчого провадження наявний розрахунок нарахування виконавчого збору від 09.03.2023, відповідно до якого встановлено сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів/розмір простроченого щомісячного аліментного платежу станом на березень 2023 року у сумі 160000,00 грн, сума нарахованого виконавчого збору 16000,00 грн.

Тобто, враховуючи розмір аліментів за місяць 5000,00 грн, розмір простроченого щомісячного аліментного платежу станом на березень 2023 року у сумі 160000,00 грн позивачу нараховано за 32 місяці.

В той же час суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 434 Цивільного процесуального кодексу України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, після отримання відповідачем 18.08.2021 мирової угоди у виконавчому провадженні №63774762, він зобов`язаний був у триденний строк звернутись до суду з відповідним поданням щодо затвердження мирової угоди у справі № 947/17639/20.

Проте, відповідачем таке подання разом з мировою угодою було подано до Київського районного суду м. Одеса лише 03.02.2023.

Отже, враховуючи тривалу бездіяльність відповідача щодо направлення до суду мирової угоди, суд вважає, що відповідачем протиправно нараховувалась позивачу заборгованість по аліментам за період з 18.08.2021 (дату подання до відповідача мирової угоди) по 03.02.2023 (18 місяців).

При цьому, як зазначив відповідач у відзиві, позивач з 01.12.2020 (дата відкриття виконавчого провадження) не сплачував заборгованість по аліментам, тобто за період з 30.06.2020 по 18.08.2021 (тринадцять місяців) заборгованість ОСОБА_1 складала 13*5000=65000,00 грн та саме з цієї суми відповідач повинен був розрахувати виконавчий збір у виконавчому провадженні №63774762.

Відтак, і обчислення відповідачем виконавчого збору у сумі 16000,00 грн виходячи із заборгованості по аліментам 160000,00 грн, яка нарахована за період з 30.06.2020 по 18.08.2021 та з 18.08.2021 по 03.02.2023, тобто за 32 місяці, є протиправним.

Суд не враховує посилання відповідача на те, що позивач не оскаржив розрахунок нарахування виконавчого збору від 09.03.2023, оскільки доказів направлення такого розрахунку позивачу відповідачем до суду не надано.

На підставі викладеного суд вважає, що відповідачем протиправно прийнято постанову від 09.03.2023 у виконавчому провадженні ВП №63774762 про стягнення виконавчого збору 16000,00 грн. та що така постанова підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 1073,60 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.03.2023 ВП №63774762 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути з Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Генерала Петрова, 1, м. Одеса, 65065, ).

Суддя О.А. Вовченко