Справа № 420/1752/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1752/22

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса, 19 серпня 2022 року
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Лук`янчук О.В.

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідії Володимирівни, голови Комінтернівського районного суду Одеської області Вінської Наталії Всеволодівни про визнання протиправним та скасування наказу з причин незаконного переслідування,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Лідії Володимирівни, Голови Комінтернівського районного суду Одеської області Вінської Наталії Всеволодівни, в якому з урахуванням прийнятої судом першої інстанції заяви про уточнення позовних вимог від 08.06.2022р. (том 1 а.с. 119-128), просив суд визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області №56-ОД від 21.12.2021 року «Про проведення дисциплінарного провадження» стосовно позивача, з причин незаконного переслідування.

В обґрунтування позову вказав, що керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_2 виданий наказ №56-ОД від 21.12.2021 року «Про проведення дисциплінарного провадження» стосовно позивача, який є незаконним, оскільки порушений строк на звернення до керівника апарату від дати події, зазначеної в доповідній записці, ОСОБА_3 тимчасово виконувала обов`язки керівника апарату суду під час події та самостійно могла видати наказ про призначення дисциплінарного провадження, позивача не було повідомлено належним чином про прийняття оскаржуваного наказу, дисциплінарна комісія в Комінтернівському районному суді є упередженою та сформована в порушення вимог законодавства, оскаржуваний наказ є недійним с підстав спливу 60 днів для проведення дисциплінарного провадження, тощо. При цьому, позивач зазначає, що винесення оскаржуваного наказу є наслідком його переслідування головою Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_4 та керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_2 під тиском голови суду. Позивач стверджує що 26.05.2021 року відбулися нелегітимні збори суддів Комінтернівського районного суду, на яких слухалося питання неналежної грубої поведінки позивача, за наслідком яких керівником апарату суду постановлено протягом короткого часу 4 незаконні накази про проведення дисциплінарних проваджень стосовно позивача, в тому числі, оскаржуваний в цій справі. При цьому, позивач зазначає, що такі накази, зобов`язання його подавати щоденний звіт про виконану роботу, намагання провести оцінювання, попередження про наступне звільнення, тощо є наслідком його переслідування головою суду та керівником апарату.

Відповідач голова Комінтернівського районного суду Одеської області Вінська Н.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості вимог позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Вказана апеляційна скарга до апеляційного суду була направлена через Електронний суд 22.12.2022р. та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.12.2022, передана була на розгляд колегії суддів у складі: головуючого суду Стас Л.В., суддів: Шеметенко Л.П., Турецька І.О.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2023р., для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Танасогло Т.М., Бітова А.І., Турецької І.О.

Після визначення нового складу суду 24.01.2023р., позивачем було заявлено відводи, спочатку судді Бітову А.І., потім усій колегії суддів.

Крім того, після відкриття ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023р. апеляційного провадження у даній справі, позивачем також заявлялись клопотання про відводи та необхідність на його думку заявлення суддями самовідводів від розгляду цієї справи.

За результатами розгляду поданих позивачем заяв/клопотань щодо відводів, впродовж строку перебування цієї справи в провадженні колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду під головуванням судді Танасогло Т.М., апеляційним судом були прийняті наступні ухвали:

від 26.01.2023р. про визнання необґрунтованою та відмову у задоволенні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бітова Андрія Івановича від розгляду даної справи;

від 03.02.2023р. про визнання необґрунтованою та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, у складі: Танасогло Т.М. - головуючий суддя, судді: Бітов А.І., Турецька І.О. від розгляду даної справи;

від 12.04.2023р. про визнання необґрунтованою та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вхід.№ 7292 від 06.04.2023р.) про відвід судді-доповідачу, головуючому по справі №420/1752/22 Танасогло Т.М. від розгляду даної справи;

від 26.04.2023р. про задоволення заяву судді Турецької Ірини Олександрівни про самовідвід від розгляду справи №420/1752/22;

від 07.06.2023р. про задоволення заяви судді Шеметенко Людмили Петрівни про самовідвід від розгляду справи №420/1752/22.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , загалом зводяться до того, що відповідачами у справі відносно позивача - державного службовця та працівника Комінтернівського районного суду вчиняється переслідування, що мало своїм наслідком в тому числі прийняття оскаржуваного у цій справі наказу та вчинення відповідачами у подальшому дій, направлених на думку апелянта на звільнення ОСОБА_1 з посади судового розпорядника шляхом її скорочення, та направлених на звільнення загалом в подальшому з роботи. Також, апелянт вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме незважаючи на неодноразові спроби позивача відвести від розгляду даної справи упередженого суддю Свиду Л.І., справу в суді першої інстанції було розглянуто та прийнято у ній рішення саме цим суддею. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції захистив своїм рішенням права суб`єкта владних повноважень, а не позивача, тобто протиправно відмовив у задоволенні позовних вимог, в той час як оскаржуваний наказ, на думку апелянта (позивача у справі) є незаконним, направленим на переслідування та цькування позивача, що залишено судом першої інстанції поза увагою. Далі, як вказує скаржник, ціль його звернення з апеляційною скаргою не встановлення справедливості, а спрямована на спробу хоча б повернути сплачений за подання позову до суду першої інстанції судовий збір, тощо.

Відповідно до прохальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_1 за результатами її розгляду просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким: визнати оскаржуваний наказ №56-ОД від 21.12.2021р. керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області «Про проведення дисциплінарного провадження» відносно державного службовця категорії В судового розпорядника ОСОБА_1 незаконним та його скасувати; визнати протиправним переслідування позивача по справі ОСОБА_1 , державного службовця, працівника апарату суду посадовими особами місцевого суду відповідачами у справі, а саме: керівником апарату суду Л.В. Федак та головою суду Н.В. Вінською.

17.02.2023р. від ОСОБА_1 надійшла уточнена апеляційна скарга, в якій фактично викладені аналогічні доводи, а також зазначено інші обставини, які загалом зводяться до незгоди позивача з оскаржуваним наказом, його протиправності та незаконності та щодо переслідування позивача на його думку відповідачами у справі, у якій за результатами розгляду апеляційної скарги просив: скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким: визнати оскаржуваний наказ №56-ОД від 21.12.2021р. керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області «Про проведення дисциплінарного провадження» відносно державного службовця категорії «В» судового розпорядника ОСОБА_1 незаконним та його скасувати; визнати протиправним переслідування позивача по справі ОСОБА_1 , державного службовця, працівника апарату суду посадовими особами місцевого суду: головою суду Н.В. Вінською та керівником апарату суду Л.В. Федак, з метою його звільнення із апарату суду або ж створення умов для прийняття ОСОБА_1 власного рішення про звільнення з апарату місцевого суду.

27.02.2023р. від голови Комінтернівського районного суду Одеської області за підписом ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначаючи про необґрунтованість та хибність тверджень апелента, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін мотивуючи зокрема тим, що апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції про необґрунтованість позову.

01.03.2023р. від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу.

01.03.2023р. ОСОБА_1 да апеляційного суду надано повторно уточнену апеляційну скаргу в частині обґрунтувань, при цьому прохальна частина цієї уточненої апеляційної скарги викладена аналогічно тій, що була подана 17.02.2023р.

Також, впродовж розгляду справи, позивачем подавались до апеляційного суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, правових обґрунтувань та пояснень по справі, які були долучені до матеріалів справи протокольними ухвалами суду, занесеними до протоколів судових засідань та містяться у матеріалах паперової справи та ЄСІТС «Електронний суд», відображені в КП «ДСС».

01.05.2023р. від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про встановлення юридичного факту, яка містить вимогу, ідентичну заявленій і у прохальній частині апеляційної скарги - про визнання 5ААС протиправним незаконним переслідування посадовими особами: керівником апарату ОСОБА_2 і головою суду Н.В. Вінською державного службовця М.В. Цуркана.

23.05.2023р. (вхід.№11409/23 та вхід.№11412/23) позивачем додатково до клопотання про встановлення юридичного факту надано до апеляційного суду додаткові докази та правові пояснення щодо зазначених ним обставин.

12.06.2023р. від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо прийняття судом правильного рішення, зокрема в частині участі головуючого судді Танасогло Т.М. у розгляді цієї справи про незаконне переслідування та питання з приводу необхідності суду вийти за межі апеляційної скарги для повного захисту та належного відновлення прав апелянта в сенсі відновлення його на посаді судового розпорядника з якої його було в подальшому переведено саме як форми реалізації незаконного злочинного переслідування з метою його звільнення з апарату місцевого суду.

13.06.2023р. від ОСОБА_1 надійшла заява у якій він просить суд при ухваленні рішення за результатом розгляду його апеляційної скарги, вийти за межі апеляційної (позовної заяви) скарги, так як на його думку існують об`єктивні передумови, пов`язані з такою необхідністю для ефективного захисту прав апелянта (позивача) та: визнати незаконним скорочення з 01.09.2022р. посади судового розпорядника Комінтернівського районного суду Одеської області яку обіймав апелянт (позивач) ОСОБА_1 , як правовий наслідок незаконного переслідування державного службовця, працівника апарату місцевого суду суддями Комінтернівського районного суду Одеської області з незаконною метою звільнення ОСОБА_1 з посади апарату місцевого суду, що і практично відбулось через попередження про таке звільнення і фактичне звільнення і до поставлення перед вибором державного службовця ОСОБА_1 або звільнитись за власним бажанням внаслідок такого незаконного скорочення, або за власним бажанням погодитись від безвиходу на посаду секретаря судового засідання. Також, у вказаній заяві вказав про прийняття відносно нього в.о. керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області чергового незаконного наказу від 30.05.2023р. №12-ОД.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є державним службовцем з 2001 року, наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області №58-ОС від 20 грудня 2016 року призначений на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області, наказом в. о. керівника апарату суду від 7 грудня 2020 року №77-ОС переведений на посаду судового розпорядника Комінтернівського районного суду Одеської області.

Наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Л.В. №56-ОД від 21.12.2021 року «Про проведення дисциплінарного провадження» розпочато дисциплінарне провадження щодо державного службовця категорії «В» судового розпорядника ОСОБА_1 по доповідній записці вх. №24118 від 20.12.2021 року заступника керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_3 .

Підставою для направлення керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Захар`євою І.В. доповідної записки вх. №24118 від 20.12.2021 року став акт про порушення етичної поведінки державним службовцем від 17.11.2021 року, підписаний в. о. керівника апарату суду Захар`євою І.В., секретарями суду ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Згідно доповідної записки та акту позивач 17.11.2021 року вчинив порушення норм етичної поведінки державного службовця, що полягала в наступному.

Позивач 16.11.2021 року подав заяву про надання відпустки строком 12 днів в рахунок чергової відпустки за 2022 рік за сімейними обставинами, однак 17.11.2021 року він був повідомлений про те, що використав відпустку за 2020-2021 рік, а за 2022 рік він має право на відпустку з 21.12.2021 року, йому було запропоновано взяти відпустку без збереження заробітної плати. Позивач не погодився з такою відповіддю та в присутності в. о. керівника апарату суду ОСОБА_3 , секретарів суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 почав на підвищеній інтонації висловлювати своє невдоволення відповіддю, почав вимагати іншу відповідь оформлену відповідно до його пропозиції, а після отримання інформації про те, що ця відповідь є остаточною, почав висловлювати невдоволення про те, що заступник керівника апарату неправомірно займає свою посаду, принизливо критикував та надавав оцінку заступнику керівника апарату, зазначаючи, що вона не має певного багажу знань, стажу державної служби, досвіду, зазначав про не відповідність ОСОБА_3 займаній посаді, що вона є ненормальною людиною, оголошував в бік ОСОБА_7 погрози.

Вважаючи наказ №56-ОД від 21.12.2021 року «Про проведення дисциплінарного провадження» протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем наказ виданий належною особою за наявності на це відповідних підстав та у передбачений законом строк.

Суд також вважав неспроможними доводи позивача стосовно видання оскаржуваного наказу з причин незаконного переслідування позивача посадовими особами Комінтернівського районного суду Одеської області, а саме головою суду та керівником апарату цього суду.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що за відсутності наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, сам по собі наказ про призначення дисциплінарного провадження для встановлення фактів наявності або відсутності дисциплінарного проступку не порушує права позивача та тільки результат такого дисциплінарного провадження мають певні наслідки для державного службовця.

За вказаного, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (надалі - Закон України «Про державну службу»).

Як визначено ч.2 ст.1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Пунктом 10 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» встановлено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

За приписами ст.ст.61, 62 Закону України «Про державну службу» службова дисципліна забезпечується шляхом: дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців, тощо.

Згідно із ч.1 ст.64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами статей 65, 68, 71 ЗУ Про державну службу визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення правил етичної поведінки державних службовців.

Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, у розумінні ч. 5 ст. 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Відповідно до п. 4, 5 «Порядку здійснення дисциплінарного провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №1039, дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що 21.12.2021р. керівником апарату

Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Л.В. прийнято наказ №56-ОД «Про проведення дисциплінарного провадження», на підставі якого розпочато дисциплінарне провадження щодо державного службовця категорії «В» судового розпорядника ОСОБА_1 по доповідній записці вх. №24118 від 20.12.2021 року заступника керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Захар`євої І.В.

На момент виникнення спірних правовідносин у даній справі, ОСОБА_1 мав статус державного службовця категорії «В» та працював на посаді судового розпорядника Комінтернівського районного суду Одеської області.

Апеляційний суд звертає уваг, що в якості підстави для прийняття оскаржуваного позивачем наказу слугувала виключно доповідна записка та акт про порушення етичної поведінки державним службовцем, який підписаний особами - учасниками подій, що сталися за участю позивача.

Колегія суддів перш за все звертає увагу, що прийняття оскаржуваного наказу позивач пов`язує на його думку із переслідуваннями державного службовця ОСОБА_1 керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Л.В., головою Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_4 , в обґрунтування чого у позові, у апеляційній скарзі та в уточнених апеляційних скаргах зазначав про прийняття відповідачами протиправних на його думку низки інших наказів про призначення дисциплінарних проваджень, протиправним рішеннями зборів суддів, зобов`язаннями позивача подавати звіти про виконану роботу щодня, призначеннями його оцінювання, аудіо доказами щодо вчинення певних дій головою суду, тощо.

Висновуючись з приводу таких доводів скаржника, апеляційний суд наголошує, що всі наведені вище дії та рішення відповідачів є окремими обставинами, та в даній справі не є предметом розгляду, адже, як вірно звернув увагу суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення, ОСОБА_1 жодних наказів та дій крім визнання протиправним та скасування наказу №56-ОД від 21.12.2021 року «Про проведення дисциплінарного провадження» з причин незаконного переслідування, не оскаржено у межах цієї справи, та зазначені вище дії та інші накази ніяким чином не стосуються прийняття щодо позивача саме оскаржуваного наказу.

Позивач не оскаржує в цій справі, ані інші накази про призначення дисциплінарних проваджень, ані наказ, яким його зобов`язано щоденно звітувати про виконану роботу, ані дії голови суду під час нарад, рішення зборів суддів, тощо.

Так само, попередження позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади судового розпорядника - є подією, яка відбулася вже після винесення оскаржуваного наказу, не пов`язана з його винесенням та поза розумним сумнівом не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного наказу №56-ОД від 21.12.2021.

Колегією суддів разом з цим встановлено, що на момент апеляційного розгляду даної справи, на підставі наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року №45-ОС, копія якого наявна в матеріалах справи, судового розпорядника Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 переведено на посаду секретаря цього ж суду з 01.09.2022р. за його згодою (том 4 а.с. 28).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач голова Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_4 виклала пояснення, згідно яких, підставами для виведення посади судового розпорядника зі складу суду послугували зміни структури та чисельності апарату Комінтернівського районного суду Одеської області, затвердженого 23.06.2022 року Начальником ТУ ДСА України в Одеській області.

Отже, на даний час позивач працює на посаді секретаря Комінтернівського районного суду Одеської області, на яку переведений був за його згодою, посада секретаря судового засідання є рівнозначною посаді яку позивач займав до цього судового розпорядника.

Виходячи з встановлених обставин справи та приведених вище законодавчих приписів, проаналізувавши усі наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи сторін, в тому числі додатково надані під час апеляційного розгляду справи як апелянтом так і відповідачем у справі, правові обґрунтування та пояснення тощо, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний позивачем наказ як свідчать наявні у справі документи, виданий належною особою - суб`єктом призначення державного службовця, а саме керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області Федак Л.В., з передбачених чинним законодавством підстав, що не спростовано апелянтом.

Що стосується «незаконного переслідування», надаючи оцінку клопотанню апелянта, заявленому під час апеляційного розгляду справи, про встановлення юридичного факту щодо незаконного переслідування позивача відповідачами у справі, апеляційний суд зауважує, що звертаючись із даною позовною заявою до суду, позивач таку вимогу як окрему позовну, ані у прохальній частині позову, ані у прийнятих судом першої інстанції уточнень до позову не зазначав.

Так, в уточненому позові позивач вказав: ...позивач по справі №420/1752/22 звертає увагу головуючого судді на правові приписи КАС України та звертає увагу, що визнання судом неприпустимого протиправного переслідування позивача посадовими особами (відповідачами по справі) не є додатковою вимогою ... а є причиною внаслідок якої і розглядається судом оскаржуваний Наказ керівника апарату суду, як предмет спору в адміністративному провадженні..." (т.1 а.с.128).

Отже, подане апелянтом клопотання про встановлення вищезазначеного юридичного факту оцінюється судовою колегією критично, як таке, що не є ґрунтовним.

При цьому, виходячи з вірно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи, не підтверджується такої причини прийняття оскаржуваного наказу як незаконне переслідування, адже зібраними у справі доказами підтверджується, що у відповідача були наявні передбачені законом підстави для прийняття оскаржуваного саме наказу для встановлення дійсних обставин події, яка відбулась за участю позивача, відображена у доповідній та акті.

Поряд з цим, доцільним колегія суддів вважає з даного приводу звернути увагу апелянта на приписи ч.5 ст. 308 КАС України, за якими суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

До того ж, судова колегія звертає увагу й на те, що відповідно до встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 сам факт наведених у доповідній записці та акті, які стали в подальшому підставами для прийняття оскаржуваного наказу подій, не заперечував, але зазначив, що жодних погроз не висловлював та не порушував етичної поведінки, зазначив, що будь-яких доказів обставин, які зазначені в доповідній записці не має, а тому, на його думку, за відсутності відповідних доказів керівник апарату суду не міг виносити наказ про призначення дисциплінарного провадження.

З даного приводу, колегія суддів враховує, що у розумінні вимог Закону України «Про державну службу» та «Порядку здійснення дисциплінарного провадження» з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа та саме під час дисциплінарного провадження встановлюються обставини щодо наявності або відсутності дисциплінарного проступку шляхом опитування учасників подій, збору документів, тощо.

Отже, прийняття оскаржуваного наказу саме й мало на меті безпосередньо встановлення всієї інформації та даний про події, які мали наслідком його прийняття.

Разом з цим, судовою колегією встановлено, що переведення ОСОБА_1 з 01.09.2022р. на посаду секретаря судового засідання жодним чином не пов`язано із оскаржуваним наказом №56-Од від 21.12.2021р., «Про проведення дисциплінарного провадження» стосовно позивача, оскільки як було встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, видання цього оскаржуваного у даній справі наказу не мало ніяких правових наслідків. Згідно матеріалів справи, жодних подальших дій, відповідно до Порядку здійснення дисциплінарного провадження №1039 по встановленню обставин події, яка відбулась за участю позивача та відображена у доповідній записці й акті, дисциплінарною комісією не проводилось, висновок не складено. Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за наслідками проведення дисциплінарного провадження згідно оскаржуваного наказу - не приймались.

В свою чергу переведення ОСОБА_1 на посаду секретаря судового засідання з посади судового розпорядника було обумовлено скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про пропуску строку на винесення оскаржуваного наказу з підстав пропуску строку на притягнення до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що такий строк становить шість місяців з моменту виявлення та рік з моменту вчинення.

Відтак, оскільки згідно матеріалів та встановлених обставин справи, оскаржуваний наказ винесений 21.12.2021 року, а подія, яка спричинила його прийняття, сталася 17.11.2021 року, отже відповідні зазначені вище доводи скаржника є неґрунтовними, про що також вірного висновку дійшов у своєму судовому рішенні суд першої інстанції.

Також, що стосується прийняття наказу саме керівником апарату, а не виконуючим обов`язки керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області, то апеляційний суд не вбачає у такому суперечностей вимогам законодавства, враховуючи дотримання строків на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З даного приводу, суд першої інстанції також цілком ґрунтовно виснував, що у спірних правовідносинах прийняття оскаржуваного наказу про проведення дисциплінарного провадження стосовно позивача було доречним саме керівником апарату суду, яка не була учасником подій, які безпосередньо мали наслідком прийняття цього оскаржуваного наказу, а не виконувачем обов`язків, щодо якої також за даними акту була допущена неетична поведінка ОСОБА_1 знаходячись на роботі на державній службі.

Є вірним також і зауваження суду першої інстанції стосовно того, що несвоєчасне доведення до позивача оскаржуваного наказу не є підставою для визнання цього наказу протиправним та його скасування, оскільки такі дії відбуваються вже після його прийняття та можуть бути підставою для оскарження результатів дисциплінарного провадження.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про формування дисциплінарної комісії, її упередженість, порушення термінів проведення службового розслідування, тощо, колегія суддів також вважає такі не є в даному випадку підставою для висновку про протиправність наказу про призначення дисциплінарного провадження та можуть бути підставою для подальшого оскарження результатів такого провадження.

Окремо, суд апеляційної інстанції зауважує, що процедура здійснення дисциплінарного провадження у відповідності до п.2 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

В даному випадку, відбулись лише перші події прийняття рішення про проведення дисциплінарного провадження, яке є предметом оскарження у цій справі позивачем, та події пов`язані із його проведенням.

Будь-якого рішення про закінчення (завершення) цього дисциплінарного провадження станом на час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, не прийнято. Про вказані обставини також свідчать надані до матеріалів справи за підписом в.о. керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області докази.

За вказаного, суд першої інстанції ґрунтовно пославшись на ч. 1 ст. 2 КАС України, якою визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зазначив, що за відсутності наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, сам по собі наказ про призначення дисциплінарного провадження для встановлення фактів наявності або відсутності дисциплінарного проступку не порушує права позивача та тільки результати такого дисциплінарного провадження мають певні наслідки для державного службовця.

Доводи скаржника про те, що судове рішення у цій справі було ухвалено упередженим суддею не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду даної справи в Одеському окружному адміністративному суді, позивачем було заявлено відвід судді Свида Л.І., на розгляд якому було передано дану справу для розгляду за наслідками автоматизованого розподілу справи.

Заявлений позивачем судді Одеського окружного адміністративного суду Свиді Л.І. відвід було розглянуто у відповідності до приписів процесуального закону та за результатами такого розгляду прийнято відповідну ухвалу від 17.05.2022р., якою заяву позивача про відвід головуючого судді визнано необґрунтованою.

В подальшому, у відповідності до КАС України, необґрунтованість заявленого відводу була також підтверджена ухвалою іншого судді Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2022р.

Стосовно приєднаних до матеріалів справи за клопотаннями позивача (апелянта) додаткових доказів, зокрема пов`язаних з прийняттям не оскаржуваного наказу, колегія суддів такі докази відхиляє, адже вони не мають жодного відношення саме до предмету спору, який виник у цій справі, при цьому, ще раз наголошуючи на тому, що в рамках позову заявлено позивачем лише одну позовні вимогу про визнання протиправним наказу №56-ОД від 21.12.2021р. з причин незаконного переслідування державного службовця.

З приводу наданого ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи клопотання про вихід за межі вимог апеляційної (позовної заяви) скарги та розгляд вимоги про відновлення його на посаді судового розпорядника з метою ефективного та належного захисту й відновлення порушеного права, заявленої вже під час апеляційного розгляду, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу апелянта на приписи ч.5 ст.308 КАС України, якою закріплено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відтак, оскільки як було вже зазначено вище неодноразово, предметом розгляду цієї справи є виключно наказ №56-ОД від 21.12.2021р. з причин незаконного переслідування, питання переведення позивача (яке не є наслідком прийняття оскаржуваного наказу) з посади судового розпорядника та інші дії чи накази відповідача стосовно позивача у межах цієї справи не розглядаються (відсутні у позові з урахуванням уточнень), колегія суддів вважає подане клопотання ОСОБА_1 необґрунтованим, адже не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог та підстав для розгляду нових позовних вимог, які не були заявлені в суді першої інстанції, оскільки таке суперечитиме нормам процесуального закону.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, адже висновків суду першої інстанції не спростовують. Також, надані сторонами додатково докази, пояснення, в тому числі витребувані за клопотанням позивача документи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених за наслідками розгляду цієї справи.

Підсумовуючи наведене у сукупності, колегія суддів не вбачає ознак протиправності оскаржуваного наказу, у зв`язку із чим погоджує висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для його скасування, а відтак і для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, загалом є неґрунтовними та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 133 КАС України, якою врегульовано питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат визначено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Як свідчать матеріали справи, виходячи з приписів КАС України та ЗУ «Про судовий збір», за подання цієї апеляційної скарги ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір у розмірі 1190,88 грн. (обрахований з врахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки апеляційну скаргу подано в електронній формі).

Однак, ці кошти скаржником сплачені не були під час подання апеляційної скарги.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023 року, за клопотанням ОСОБА_1 , апеляційним судом відстрочено сплату судового збору за подання даної апеляційної скарги - до закінчення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2022р. у справі № 420/1752/22.

Станом на час ухвалення рішення апеляційним судом, ОСОБА_1 не надав до апеляційного суду доказу сплати судового збору за подання своєї апеляційної скарги, у зв`язку із чим колегія суддів вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_1 відстрочений судовий збір у розмірі 1190,88 грн.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у справі № 420/1752/22 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за подання апеляційної скарги по справі №420/1752/22 судовий збір у розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень 88 копійок, до спеціального фонду Державного бюджету України: Отримувач: ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37993783; рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2023р.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.В. Лук`янчук Ю.М. Градовський