Справа № 200/983/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року справа №200/983/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 200/983/23 (головуючий І інстанції Коніченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в перерахунку пенсії позивача відповідно до заяви від 21.12.2022 року, з застосуванням норм ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці з 12.07.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 21.12.2022, відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 - шахтарі та страхового стажу періодів роботи з 01.11.2010 по 31.12.2010, з 01.12.2019 по 31.12.2022 на підприємстві ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з 21.12.2022.

В обгрунтування позову зазначив, що з 17.09.2021 йому призначено пенсію.

21.12.2022 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

Відповідач відмовив в проведенні перерахунку, посилаючись на відсутність у позивача 15 років підземного стажу.

При цьому позивачу в пільговий стаж за Спискам № 1-ШАХТАРІ та страховий стаж не враховано періоди роботи на ВП Шахта Котляревська ДП Селидіввугілля з 01.11.2010 по 31.12.2010 та з 01.12.2019 по 31.12.2022 через несплату щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України за період роботи з 01.11.2010 по 31.12.2010 та з 01.12.2019 по 31.12.2022 підприємством ВП Шахта Котляревська ДП Селидіввугілля.

Станом на теперішній час позивач продовжує працювати на підприємстві ВП Шахта Котляревська ДП Селидіввугілля.

Дії відповідача є протиправними та такими, що порушують конституційні права позивача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що як записами в трудовій книжці позивача, так і уточнюючими довідками підтверджено пільговий характер роботи позивача в спірні періоди повний робочий день під землею.

Висновок суду першої інстанції, що форма РС-право підтверджує зарахування пенсійним органом спірних періодів роботи позивача як до страхового, так і до пільгового, - є помилковим, оскільки суд не звернув уваги, що періоди трудової діяльності зазначені правильно, проте зараховані вони не в повному обсязі.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач перебуває на обліку в пенсійному органі, з 17.09.2021 отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1058.

21.12.2022 позивач звернувся через веб-портал електронних послуг з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 та з заявою про проведення перерахунку за ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 23.12.2022 ОСОБА_2 відмовлено в перерахунку пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного стажу 15 років на підземних роботах.

Позивач вважає, що відповідачем не враховано до страхового та пільгового стажу позивача періоди з 01.11.2010 по 31.12.2010, з 01.12.2019 по 31.12.2022 на підприємстві ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська.

Записи трудової книжки НОМЕР_1 позивача свідчать, що:

- №№ 18-19 з 15.11.2010 по 31.12.2010 позивач працював на ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська машиністом підземних установок 2 розряду з повним робочим днем в шахті;

- №№ 20-24 з 17.04.2019 по теперішній час позивач працює на ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті.

Згідно довідок № 04-22/94 від 20.01.2023 та № 04-22/95 від 20.01.2023, виданих ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська, за періоди роботи з листопада 2010 по грудень 2010 включно та з січня 2019 по грудень 2022 року ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська нараховувався та утримувався з зарплати позивача єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування.

Згідно довідки № 09-23/80 від 19.01.2023, виданої ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська з 17.04.2019 по теперішній час (19.01.2023) позивач працював за професією електрослюсар підземний повний робочий день та виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом, що віднесені до Списку № 1, згідно ПКМУ № 202 від 31.03.1994, ПКМУ № 461 від 24.05.2016.

Заява позивача про проведення перерахунку, що сформована засобами електронного програмного забезпечення, датована 21.12.2022, підставою для проведення перерахунку зазначено ч. 4 ст. 42.

Рукописна заява позивача датована також 21.12.2022, в якості підстави для проведення перерахунку зазначено ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці. (а.с.37, зв.бік)

Згідно Форми РС-право від 14.12.2021 пенсія позивачу призначена з 17.09.2021, період роботи:

- з 15.11.2010 по 17.11.2010 (3 дні), з 19.11.2010 по 11.02.2011 (2 місяці 23 дні) на ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська зарахований до стажу на підземних роботах за Списком № 1 (ст. 14, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в), 18.11.2010 (1 день) в пільговий стаж не зарахований;

- з 24.08.2018 по 17.07.2020 (01 рік 10 місяців 24 дні), з 19.07.2020 по 30.09.2021 (01 рік 02 місяці 12 днів) також зарахований до стажу на підземних роботах за Списком № 1 (ст. 14, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в), 18.07.2020 (1 день) до пільгового стажу не зарахований.

Згідно Форми РС-право від 14.12.2021 період роботи з 15.11.2010 по 18.11.2010 не зараховано до страхового стажу позивача, з 19.11.2010 по 11.02.2011 до страхового стажу зараховано 2 місяці; період роботи з 24.08.2018 по 17.07.2020 зараховано до страхового стажу 2 місяці, 18.07.2020 не зараховано, з 19.07.2020 по 30.09.2021 не зараховано до страхового стажу позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з відсутності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового та пільгового стажу позивача.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

На підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1854 від 12 грудня 2002 року та № 303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Додаток 4 до Положення це форма ОК-5, а додаток 3 до Положення це форма ОК-2.

Відповідно до пункту 2 Положення Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно з частиною 12 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина 3 статті 24 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

У відповідності до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З огляду на положення частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:

1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;

2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як вказано у частині 2 статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, а також не внесення відомостей по спеціальному стажу не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

Статтею 1 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці № 345-VI (далі - Закон № 345-VI) передбачено, що його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, до працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та яким встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі № 640/4469/17.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 27 Закону № 1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Отже, державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI, не нижче трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, розмір пенсії розраховується за правилами, визначеними ст. 27 Закону №1058, і за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року, що передбачено ч. 3 ст. 24 Закону № 1058.

Таким чином, для перерахунку пенсії позивачу за його заявою від 21.12.2022 необхідна наявність у позивача не менш 15 років підземної роботи.

Як свідчать матеріали справи, рішення відповідача від 23.12.2022 про відмову в перерахунку не містить у собі жодної конкретизації щодо зарахованих/не зарахованих до пільгового стажу та страхового стажу позивача періодів роботи;, інформації щодо врахування/не врахування всього страхового (пільгового) стажу за документами, наданими позивачем, за змістом рішення відсутній аналіз причин зарахування чи відмови у зарахуванні будь-яких періодів.

Пенсійним органом тільки визначено, що у заявника відсутні 15 років на підземних роботах.

При цьому відповідач зазначає, що при розгляді заяви позивача періоди його роботи з 15.11.2010 по 31.12.2010 (окрім 18.11.2010) та з 01.12.2019 по 30.09.2021 (окрім 18.07.2020) повністю враховані до пільгового та страхового стажу.

Позивач в позові зазначав про протиправне не зарахування при розгляді заяви про перерахунок пенсії до його пільгового та страхового стажу періодів з 01.11.2010 по 31.12.2010, з 01.12.2019 по 31.12.2022 на підприємстві ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська.

Суд звертає увагу позивача, що записами в трудовій книжці, уточнюючими довідками підтверджено він працював з 15.11.2010 (а не з 01.11.2010) по 31.12.2010, тому підлягають оцінці доводи щодо не врахування періоду з 15.11.2010 по 31.12.2010.

Як свідчить розрахунок стажу позивача за матеріалами пенсійної справи із зазначених позивачем, як не врахованих до пільгового стажу, періодів відповідачем зараховано наступні періоди:

- з 15.11.2010 по 17.11.2010 (3 дні), з 19.11.2010 по 11.02.2011 (2 місяці 23 дні) на ДП Селидіввугілля ВП Шахта Котляревська зарахований до стажу на підземних роботах за Списком № 1 (ст. 14, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в).

- з 24.08.2018 по 17.07.2020 (01 рік 10 місяців 24 дні), з 19.07.2020 по 30.09.2021 (01 рік 02 місяці 12 днів) також зарахований до стажу на підземних роботах за Списком № 1 (ст. 14, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в).

Не зараховані до пільгового стажу 18.11.2010 (1 день) причина невідома, та 18.07.2020 (1 день) простій.

Таким чином, є безпідставними доводи позивача про не зарахування до його пільгового стажу періодів роботи з 15.11.2010 по 17.11.2010 (3 дні), з 19.11.2010 по 11.02.2011, з 24.08.2018 по 17.07.2020, з 19.07.2020 по 30.09.2021, оскільки матеріалами справи підтверджено врахування пенсійним органом зазначених періодів до підземного стажу позивача.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.

Судом встановлено, що позивачу відповідачем не зараховано до пільгового стажу 18.11.2010, однак причини такого не зарахування не наведені.

Також відповідачем не зараховано до пільгового стажу 18.07.2020 внаслідок простою.

Проте, відповідачем не надано жодного доказу того, що не включення дня 18.07.2020 внаслідок простою підтверджується перевищенням одного місяця в календарному році.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим не зарахування відповідачем відповідно до форми РС-право до пільгового стажу позивача 2-х днів 18.11.2010 та 18.07.2020.

Як свідчить розрахунок стажу позивача за матеріалами пенсійної справи із зазначених позивачем, як не врахованих до страхового стажу, періодів відповідачем не зараховано наступні періоди:

- з 15.11.2010 по 18.11.2010 року не зараховано до страхового стажу позивача,

- з 19.11.2010 по 11.02.2011 до страхового стажу зараховано 2 місяці;

- з 24.08.2018 по 17.07.2020 зараховано до страхового стажу 2 місяці,

- 18.07.2020 не зараховано,

- з 19.07.2020 по 30.09.2021 не зараховано до страхового стажу позивача.

Причини такого підрахунку страхового стажу позивача відповідачем не надані.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Оскільки рішення пенсійного органу про відмову в перерахунку пенсії позивачу не містить аналізу наявності у позивача стажу на підземних роботах, в рішенні тільки зазначена загальна інформація про відсутність необхідного стажу підземних робіт 15 років, тому суд дійшов висновку, що рішення не відповідає вимогам щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, тому рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу від 23.12.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що внаслідок необгрунтованості рішення про відмову в перерахунку пенсії та неспівпадання визначених позивачем періодів, які, на його думку, не зараховані відповідачем до його пільгового та страхового стажу, з періодами, визначеними в формі РС-право, суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового та страхового стажу позивача періоди, які протиправно не враховані пенсійним органом.

Отже, для ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 21.12.2022 відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з врахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо визначення в рішенні періодів, які не зараховані до пільгового та страхового стажу позивача (за наявності), причини їх не зарахування (за наявності).

При цьому колегія суддів звертає увагу позивача, що за приписами частини четвертої статті 42 Закону № 1058 у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.(…)

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Як свідчать матеріали справи пенсію позивачу призначено з 17.09.2021.

Станом на 21.12.2022 позивач продовжував працювати та працює по теперішній час.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 позивач набуде право на проведення перерахунку пенсії з врахуванням періоду з 18.09.2021 по 21.12.2022, тобто з врахуванням наступних 24 місяців стажу, набутих після призначення пенсії, тільки з 18.09.2023.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 із зарахуванням періоду роботи позивача на підприємстві ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з 01.10.2021 по 31.12.2022 до його пільгового та страхового стажу.

Проте, в межах цієї справи не було спірним право позивача на перерахунок відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV, а відмова позивачу в перерахунку його пенсії обумовлена відсутністю необхідного підземного стажу 15 років відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»

Зазначене обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги позивача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ГУ ПФУ в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2710,40 грн.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 200/983/23 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 200/983/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23 грудня 2022 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 21.12.2022 року відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та прийняти відповідне рішення з визначенням в рішенні періодів, які не зараховані до пільгового та страхового стажу позивача (за наявності), причин їх не зарахування (за наявності), з врахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, адреса 54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати в розмірі 2710 (дві тисячі сімсот десять) грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 22 червня 2023 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв