Справа № 480/105/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 р. Справа № 480/105/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 02.02.23 по справі № 480/105/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення № 08 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахання) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06 грудня 2021 року в загальному розмірі 4474,05 грн (штраф у розмірі 2767,14 грн та пені у розмірі 1706,91 грн) та винесено податкові повідомлення-рішення від 06.12.2021:

- податкове повідомлення-рішення № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 5% від несвоєчасно перерахованої суми податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, зазначених у податковій декларації за 2019 рік (затримку на 6 календарних днів сплати), у сумі 210 грн 98 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір - у сумі 4405 грн 50 коп. в результаті виплаченого доходу за оренду приміщення в сумі 267000 грн, на який нараховується військовий збір;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, - за 2017 рік (заниження чистого доходу) у розмірі 946 грн 55 коп.

- податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку, - за 2017-2020 роки в сумі 52866,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100 - за період з 2017 по 2020 роки в сумі 1020 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір за результатами річного декларування - (в результаті заниження чистого доходу за 2017 рік на суму 4780,59 грн) у розмірі 78 грн 88 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% за несвоєчасне перерахування суми податкового зобов`язання (затримка на 84 календарних дні) з податку з доходів фізичних осіб, зазначених у податковій декларації за 2019 рік, в сумі 111 грн 75 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% за несвоєчасно перераховану суму податкового зобов`язання з військового збору зазначених у поданій податковій декларації за 2019 рік у сумі 35 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на період дії карантину, спричиненого виникненням та поширенням коронавірусної хвороби, законодавчо був встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок платників податків. У зв`язку з цим перевірка діяльності позивача та зібрані під час її проведення докази є недостовірними. Крім того, проведенню перевірки передувало викрадення з особистого автомобіля позивача бухгалтерських документів її підприємницької діяльності, грошових коштів та паспорта громадянина України, про що зроблена заява про кримінальне правопорушення. Відповідно, документи, що стосуються господарської діяльності, позивач не змогла надати на перевірку. Разом з тим перевірка була проведена, у позивача відібрані пояснення, за наслідками проведення перевірки складено акт. При цьому в акті не вказано, які саме первинні документи були досліджені, не описано їх обов`язкові реквізити, а тому висновки щодо допущених позивачем порушень податкового законодавства, викладені в акті, не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді з/п. Також зазначає, що під час перебування у шлюбі вони з чоловіком набули право власності на нежитлове приміщення магазин площею 29 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно з правовстановлюючими документами є її чоловік. Діючи спільно з чоловіком, як одна сім`я, позивач вирішила розпочати підприємницьку діяльність роздрібну торгівлю продовольчими товарами у власному нежитловому приміщенні цього магазину. Вважає, що мала право використовувати нежитлове приміщення магазину у власній підприємницькій діяльності як співвласник такого майна без укладання договору оренди з чоловіком та без сплати йому орендної плати. Стверджує, що використовувала це приміщення безоплатно та орендну плату чоловікові не сплачувала. Зазначає, що для підтвердження даних податкового та бухгалтерського обліку можуть братися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності. При цьому в акті перевірки не зазначено про проведення будь-якого дослідження фактичного здійснення господарської операції її учасниками. Таким чином, порушень вимог податкового законодавства нею не допущено, тому оскаржуване рішення та податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення відмовлено за необгрунтованістю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що зі змісту складеного відповідачем Акту документальної позапланової перевірки від 10.11.2021 року вбачається, що співробітниками податкового органу не було вказано, а які саме документи були ними досліджені під час перевірки, не було описано обов`язкові реквізити досліджених документів: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції чи вказують досліджені документи на реальне (фактичне) здійснення господарської операції, та чи спричинила вказана господарська операція зміни майнового стану платника податків.

В той же час, аналіз додатків та описової частини Акту перевірки вказує на те, що Акт перевірки не містить вказівки на дослідження первинних документів, не здійснено детальний опис вказаних документів, а тому вважаємо, що висновки співробітників податкового органу про нібито встановлені порушення вимог Податкового кодексу та виникнення зобов`язань зі сплати податку з доходів Фізичних осіб як податковому агенту із доходів платника податку, на загальну суму 52 86,00 гривень, зі сплати військового збору в сумі - 4405 гривень, зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді з/п на суму - 1020 гривень, та інші, необгрунтованими та безпідставними.

Позивач вважає, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п.1 ст. 320 ЦКУ). Отже, ОСОБА_1 мала право використовувати нежитлове приміщення торгівельного павільйону у власній підприємницькій діяльності, як співвласник такого майна, без укладання договорів оренди зі своїм чоловіком, та без сплати йому орендної плати.

Позивач наголошує, що використовувала вказане у Акті перевірки нежитлове приміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 безоплатно, орендної плати своєму чоловікові ОСОБА_2 не сплачувала, оскільки мала на це відповідне право.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що до Податкового кодексу України внесені зміни щодо зняття мораторію на проведення документальних позапланових перевірок з підстав, визначених пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПКУ. Копію наказу про проведення перевірки позивач отримала під розписку 28.10.2021. За зверненням позивача перевірка проведена за її податковою адресою: АДРЕСА_2 . На перевірку були надані первинні документи згідно з описом, складеним особисто позивачем. На зауваження щодо втрати первинних документів зазначає, що позивач як платник податків зобов`язана забезпечити зберігання таких документів та надати їх на перевірку. У ході перевірки встановлено, що позивач за 2017 рік безпідставно зависила витрати на суму 4780,59 грн та занизила податкове зобов`язання всього на суму 860,50 грн. Позивач не подавала податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку. Позивач за період з 2017 року по 2020 рік не подавала, не утримувала та не перераховувала до бюджету податок з доходів фізичних осіб як податковий агент у розмірі 48060,00 грн, не подавала податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ) та не відображала суми виплаченого (нарахованого) доходу та суми нарахованого (утриманого) податку в податкових розрахунках (форма 1-ДФ) за 1 квартал 2017 року 1 квартал 2020 року фізичній особі за "ознакою-106". Крім того, в порушення п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у різні періоди з 2018 року по 2020 рік позивач несвоєчасно сплачувала єдиний внесок із сум доходу, на який нараховується єдиний внесок. Також, у результаті неправильного визначення суми чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік, на який нараховується військовий збір, позивачці донараховано військовий збір з отриманого від підприємницької діяльності доходу за 2017 рік у розмірі 71,71 грн. Позивач занизила податкове зобов`язання з військового збору з доходу, виплаченого на користь фізичних осіб, у розмірі 4005,00 грн у результаті виплаченого доходу за оренду приміщення за 2017-2020 роки гр. ОСОБА_2 в сумі 267000,00 грн, на який нараховується військовий збір. За період з 22.02.2019 по 13.02.2020 позивач несвоєчасно сплатила військовий збір з отриманого доходу відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) від 11.02.2019. У зв`язку з цим оскаржувані рішення та податкові повідомлення-рішення було сформовано правомірно, відповідно, підстави для їх скасування відсутні. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 02.12.2013 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, код основного виду економічної діяльності 47.11 (роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами), та перебувала на обліку в ГУ ДПС у Сумській області як платник податків за загальною системою оподаткування, була зареєстрована як платник єдиного внеску.

30.01.2020 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача за власним рішенням (а.с.64-65).

10.11.2021 ГУ ДПС у Сумській області провело документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.01.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 02.12.2013 по 30.01.2020, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.01.2020. За наслідками проведеної перевірки складено Акт від 10.11.2021 № 5558/18-28-07-08//791 (а.с.28-57).

За результатами проведеної перевірки позивача та на підставі акту перевірки відповідач прийняв рішення № 08 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахання) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06 грудня 2021 року в загальному розмірі 4474,05 грн (штраф у розмірі 2767,14 грн та пені у розмірі 1706,91 грн) та виніс податкові повідомлення-рішення від 06.12.2021:

- № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 5% від несвоєчасно перерахованої суми податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, зазначених у податковій декларації за 2019 рік (затримку на 6 календарних днів сплати), у сумі 210 грн 98 коп.;

- № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір - у сумі 4405 грн 50 коп. в результаті виплаченого доходу за оренду приміщення в сумі 267000 грн, на який нараховується військовий збір;

- № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, - за 2017 рік (заниження чистого доходу) у розмірі 946 грн 55 коп.

- № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку, - за 2017-2020 роки в сумі 52866,00 грн;

- № 08 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100 - за період з 2017 по 2020 роки в сумі 1020 грн;

- № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір за результатами річного декларування - (в результаті заниження чистого доходу за 2017 рік на суму 4780,59 грн) у розмірі 78 грн 88 коп.;

- № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% за несвоєчасне перерахування суми податкового зобов`язання (затримка на 84 календарних дні) з податку з доходів фізичних осіб, зазначених у податковій декларації за 2019 рік, в сумі 111 грн 75 коп.;

- № 08 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% за несвоєчасно перераховану суму податкового зобов`язання з військового збору зазначених у поданій податковій декларації за 2019 рік у сумі 35 грн 40 коп. (а.с.11-27).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо визначення позивачці сум податкового зобов`язання та застосування до неї штрафних санкцій є правомірними, відповідно, спірні рішення та податкові повідомлення-рішення є обгрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, тому у суду немає підстав для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31, п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

На підставі п. 75.1 ст. 70 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (абзац другий п. 77.4 статті 77 Податкового кодексу України).

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, вона була повідомлена про призначення перевірки з питань дотримання нею вимог податкового законодавства. Так, копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 27.10.2021 № 1712-кп позивач отримала під розписку 28.10.2021. На прохання позивача перевірка проведена за її податковою адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Перемоги, буд. 154-А. Перед початком перевірки позивачці надане направлення на початок проведення перевірки та службові посвідчення. На перевірку були надані первинні документи згідно з описом, складеним особисто позивачем (а.с.81-82,83).

Отже, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про незаконність проведення перевірки, оскільки позивач допустила посадових осіб відповідача до перевірки, наказ про її призначення не оскаржувала.

Що стосується суті виявлених порушень, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаній нормі позивач сплатила податок на доходи фізичних осіб від провадження діяльності, нарахований нею самостійно, з порушенням встановлених строків, а саме:

- за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 11.02.2019 № 15172149: термін сплати 19.02.2019, фактично сплачено 27.02.2019;

- за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 09.02.2020 № 110306043: термін сплати 19.02.2020, фактично сплачено 14.05.2020.

Відповідальність за таке порушення передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.

Відповідно до абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Позивач в апеляційнійній скарзі зазначає, що під час перебування у шлюбі разом з чоловіком набула право власності на нежитлове приміщення магазин площею 29 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно з правовстановлюючими документами є її чоловік. Позивач здійснювала підприємницьку діяльність роздрібну торгівлю продовольчими товарами у власному нежитловому приміщенні цього магазину. Вважає, що мала право використовувати нежитлове приміщення магазину у власній підприємницькій діяльності як співвласник такого майна без укладання договору оренди з чоловіком та без сплати йому орендної плати. Стверджує, що використовувала це приміщення безоплатно та орендну плату чоловікові не сплачувала. Разом з тим, таке твердження позивача спростовується поясненнями самої позивачки, які вона надала ГУ ДПС у Сумській області 03.11.2021. Відповідно до цих пояснень позивач у період з 2013 року по 2020 рік здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення магазин площею 29 кв. м. орендувала у фізичної особи ОСОБА_2 . Вартість оренди складає: у 2017 році 6000,00 грн на місяць, у 2018 році 6000,00 грн на місяць, у 2019 році 9000,00 грн на місяць та у 2020 році 15000,00 грн на місяць (а.с.86-87). При цьому податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку позивач за 2017-2020 роки не подавала, не утримувала та не перераховувала до бюджету податок з доходів фізичних осіб як податковий агент у розмірі 48060,00 грн.

В порушення вимог п. 51.1 ст. 51 та абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ) позивач не подавала та не відображала суми виплаченого (нарахованого) доходу та суми нарахованого (утриманого) податку в податкових розрахунках (форма 1-ДФ) за 1 квартал 2017 року 1 квартал 2020 року фізичній особі за "ознакою-106".

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Всупереч вказаній нормі позивач за період з 20.04.2018 по 20.11.2018, з 20.04.2018 по 11.01.2019, з 20.07.2018 по 11.01.2019, з 20.10.2018 по 11.01.2019, з 20.10.2018 по 18.01.2019, з 20.07.2019 по 28.11.2019, з 22.10.2019 по 28.11.2019, з 22.10.2019 по 03.12.2019 та з 12.02.2020 по 26.02.2020 несвоєчасно сплачувала єдиний внесок із сум доходу, на який нараховується єдиний внесок.

Відповідальність за таке порушення передбачена статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Так, відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 цього Закону податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, а саме за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. Крім того, на підставі ч. 10 ст. 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Також, відповідно до абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід є об`єктом оподаткування.

На підставі п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України із суми оподатковуваного доходу позивача підлягає утриманню та перерахуванню до бюджету військовий збір.

Так, у результаті неправильного визначення суми чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік, на який нараховується військовий збір, позивачці донараховано військовий збір з отриманого від підприємницької діяльності доходу за 2017 рік у розмірі 71,71 грн. Також позивач занизила податкове зобов`язання з військового збору з доходу, виплаченого на користь фізичних осіб, у розмірі 4005,00 грн у результаті виплаченого доходу за оренду приміщення за 2017-2020 роки гр. ОСОБА_2 в сумі 267000,00 грн, на який нараховується військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Проте, всупереч вказаній нормі за період з 22.02.2019 по 13.02.2020 позивач дійсно несвоєчасно сплатила військовий збір з отриманого доходу відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) від 11.02.2019 № 15172149: термін сплати 21.02.2019, фактично сплачено 13.02.2020.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про не зазначення в акті від 10 листопада 2021раку №5558/18-28-07-08//791, які саме документи були досліджені під час перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що в ході проведення перевірки за вищезазначеною адресою ОСОБА_1 були надані первинні документи згідно опису, який особисто склала та підписала ОСОБА_1 , а саме Договори оренди приміщень укладені з ФО ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), квитанції до прибуткового касового ордеру, Договір купівлі-продажу №221 від 25.09.2017 укладений з ПАТ "Охтирський пивоварний завод" (код ЄДРПОУ 383053), видаткові накладні, квитанції до прибуткового касового ордеру та ТТН до нього.

Також, ОСОБА_1 було надано пояснення, в якому зазначила, що використовувала орендоване нежитлове приміщення площею 29 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Договори оренди від 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020 укладені з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), орендна плата становила за 2017-2018р.р. по 6000 грн на місяць, за 2019 р. - 9000 грн на місяиь, за 2020 р. - 15000 грн на місяиь.

ТУ ДПС у Сумській області було надано опис на пояснення ОСОБА_1 в додатках до відзиву на позовну заяву від 24.02.2022 року. (а.с. 83)

Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_1 про припущення співробітників податкового органу без реального дослідження первинних документів не відповідає дійсності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначає про крадіжку первинних документів, хоча в позовній заяві детально описано про крадіжку первинних документів.

Так, відповідно п.44.1 ст.44 ПКУ, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, зокрема, на підставі первинних документів, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому платники податків зобов`язані забезпечити зберігання зазначених документів, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у.разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст.44 ПКУ)

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених п. 44.1 і п.44.3 ПКУ, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленим цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Також варто звернути увагу на ту обставину, що саме у позовній заяві ОСОБА_1 акцентувала увагу, що вона фактично була позбавлена можливості надати на перевірку всі первинні документи, адже 02.11.2021 року (за 1 день до початку перевірки) зазначені документи були викрадені у ФОП ОСОБА_3 .

Проте, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення перевірки, розгляду заперечень на акт перевірки, позивачка жодного разу не повідомляла контролюючий орган про викрадення первинних документів.

Дійсно, докази, щодо повідомлення ГУ ДПС у Сумській області про викрадення документів, у матеріалах справи відсутні.

Верховний Суд в постановах від 24.01.2018 року № К/9901/476/18 та від 11.12.2018 року № К/990/64648/18 вказав, що пунктом 44.1 ст. 44 ПКУ встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено .-законодавством. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (абзац перший пункту 44.3 цієї статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 Кодексу у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Всупереч вказаним нормам позивач письмово не повідомила ГУ ДПС у Сумській області про втрату первинних документів, докази цього в матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі документи та надати їх на перевірку. Ненадання таких документів на підставі п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України прирівнюється до їх відсутності.

Отже, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про витребування судом у ГУ ДПС у Сумській області письмових доказів передачі приміщення в оренду та сплати орендної плати є необгрунтованими.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо визначення позивачці сум податкового зобов`язання та застосування до неї штрафних санкцій є правомірними, відповідно, спірні рішення та податкові повідомлення-рішення є обгрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, тому у суду немає підстав для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 року по справі № 480/105/22 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 по справі № 480/105/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва