Справа № 620/4361/22 (2-іс/340/19/22)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Дніпросправа № 620/4361/22 (2-іс/340/19/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року в адміністративній справі №620/4361/22 (2-іс/340/19/22) за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

Академія Державної пенітенціарної служби (далі - позивач, Академія) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило: стягнути витрати пов`язані з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 203901,30 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. позов задоволено, а саме суд: стягнув з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати пов`язані з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 203901,30 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд залишив поза оцінкою посилання на докази, що підтверджують проживання поза межами Академії.

Відповідач наполягає, що він не оскаржує сам факт наявності матеріальної відповідальності за контрактами підписаними при вступі на бакалаврат та магістратуру, оскільки підписані вони були у повній дієздатності та з усвідомленням наслідків порушення умов договору. Відповідач зазначає, що наведена Академією інформація є викривленням фактичної дійсності, а відповідно розмір відшкодування повинен бути переглянутий у розумінні фактично спожитого.

Апелянт зазначає, що він не мав можливості реалізувати своє процесуальне право, передбачене ст. 164 КАС України шляхом подання заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Відповідно доступ до правосудця, у розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було обмежено.

Він не отримував та не ознайомлювався з витребуваними в порядку ст. 80 КАСУ доказами, оскільки не надходило поштове відправлення від позивача, а судом документи не були підвантажені до Електронного суду.

Наказом МЮ від 28.03.2018 року № 925/5 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 21 Порядку, грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами згідно із законодавством, яке діяло на момент виплати, поверненню не підлягає.

Також, пункт 22 Розділу І Порядку № 260 має той самий зміст, що і норма п. 21 Порядку № 925/5.

Апелянт зазначає, що виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту, а тому не підлягає стягненню.

Відповідач зазначив, що поза навчанням, на курсанта покладається широкий спектр обов`язків: прибирання та участь у ремонтних роботах на території Академії; виконання службових обов`язків - несення служби в нарядах, перебування у групі швидкого реагування, пожежній дружині тощо.

Таким чином, протягом навчання курсант залучається до виконання службових задач, а не лише навчається. Позивач протягом навчання був командиром підрозділу, тобто поза навчальним процесом, здійснював управління підрозділом; командиром групи швидкого реагування.

Стягнення за договором про навчання є мірою відповідальності (санкцією), а не поверненням безпідставно одержаного відповідачем.

Відповідач не заперечує проживання в Академії до 20.09.2018 року і щодо необхідності сплати витрат до цього моменту, а також про факт користування, комунальними послугами та харчування в їдальні під час несення служби в добових нарядах (що в середньому було не частіше 4-х разів на місяць, а іноді і менше).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Згідно з наказом Академії державної пенітенціарної служби від 08.08.2016 року №289 ОСОБА_1 був зарахований з 15.08.2016 року курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням (а.с.11).

01.05.2018р. між позивачем та відповідачем був укладений контракт №211 про здобуття у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, за ступенем вищої освіти бакалавр, згідно з пунктом 3 якого відповідач був зобов`язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення у строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України Про Національну поліцію. Витрати відшкодовуються Особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (а.с.13-15).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №93/ОС від 19.06.2020 року відповідач у зв`язку із закінченням навчання був виключений зі списків особового складу Академії Державної пенітенціарної служби, знятий з речового, котлового та грошового забезпечення 19.06.2020 року (а.с.16). Відповідачу також присвоєно ступінь вищої освіти бакалавра та видано диплом бакалавра.

Наказом ректора Академії Державної пенітенціарної служби України №324/ОД від 01.09.2020 року відповідач з 07.09.2020 року був зарахований до Академії Державної пенітенціарної служби слухачем першого курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю право за кошти державного бюджету (а.с.17).

07.09.2020 року між Академією Державної пенітенціарної служби України (виконавцем) з однієї сторони, південним міжрегіональним управлінням х питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт №839 про здобуття освіти (а.с.19-21).

Після здобуття освіти, відповідно до умов контракту №211 відповідача призначено інспектором сектору дистанційного навчання навчального відділу Академії Державної пенітенціарної служби України відповідно до наказу №84/ОС від 21.05.2021 року (а.с.23).

З 24.05.2021 року відповідача переведено з денної форми навчання за державним замовленням на заочну форму навчання за кошти фізичних, юридичних осіб (а.с.22).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №54/ОД від 03.02.2022 року відповідачу присвоєно ступінь вищої освіти магістра за спеціальністю право та видано диплом магістра (а.с.24).

Відповідно до наказу №44/ОС від 18.03.2022 року відповідача звільнено зі служби в Академії Державної пенітенціарної служби відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 21.03.2022 року (а.с.25).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №250 від 15.06.2020 року, яка була складена на підставі «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Постановою КМУ від 12 квітня 2017 року № 261, загальна сума визначених до відшкодування витрат за період з 15.08.2016 року по 19.06.2020 року становить 110785 грн. 90 коп., в т.ч.: грошове забезпечення з нарахуваннями - 49396,05 грн., продовольче забезпечення - 35697,69 грн., речове забезпечення - 6136,69 грн., медичне забезпечення - 1400,59 грн., оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії - 18154,88 грн. (а.с.26)

Крім того, відповідно до довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням слухача ОСОБА_1 №5/766 від 06.05.2022 року, загальна сума визначених до відшкодування витрат за період з 07.09.2020р. по 23.05.2021р. становить 93115 грн. 40 коп., а саме: грошове забезпечення з нарахуваннями - 93115,40 грн. (а.с.27).

Також матеріали справи містять витребувані судом на виконання ухвали відповідні довідки-розрахунки щодо витрат на харчування (продовольчого забезпечення), щодо витрат з комунальних послуг та за спожиті енергоносії, щодо витрат на медичне забезпечення, довідку про нараховане грошове забезпечення, а також довідку про вартість фактично отриманого ОСОБА_1 речового майна за період навчання у Академії (а.с.102-111).

Таким чином, загальна сума витрат, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, склала 203901 грн. 30 коп.

Відповідно до повідомлення відповідач 19.05.2022 року ознайомлений з довідками-розрахунками щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби (а.с.28, 29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не відшкодував вартість витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 203901,30 грн., а доводи, наведені відповідачем у відзиві не спростовують ні визначеної суми витрат, ні обов`язку щодо її сплати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713), на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 2713, державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 14 Закону № 2713, трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 статті 23 Закону № 2713 встановлено, що На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

Статтею 74 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580 (далі Закон № 580) передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 5 статті 74 Закону № 580 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині 4 цієї статті, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.3 Статуту Академії державної пенітенціарної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016р. № 3290/5, Академія є самоврядним та автономним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, є державною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету і віднесено до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996р. «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Також, відповідно до Указу Президента України від 23.01.1996р. №77/96 "Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання.

Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 (надалі - Порядок №261).

Згідно з пунктом 1 Порядку визначає Порядок механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема, звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Відповідно до пункту 2 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом та особою, яка навчалась. Суд дійшов висновку, що підстави та порядок відшкодування визначаються частиною 4 статті 74 Закону №580 та Контрактом.

Пунктом 8 Порядку №261 закріплено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно із п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби (п. 2.1.2 Порядку).

Згідно із п. 2.1.3. Порядку, Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Згідно із п. 2.1.4. Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат визначено, що до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Згідно пунктів 2.3, 3 наведеного вище Порядку, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ. Відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Судами встановлено, що згідно контракту відповідач зобов`язувався у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Утримання відповідача в Академії Державної пенітенціарної служби здійснювалось шляхом грошового, речового, продовольчого, медичного забезпечення, забезпечення комунальними послугами та енергоносіями.

Отже, особи, які навчаються в Академії Державної пенітенціарної служби, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

Відповідач під час підписання контракту знав про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, проте, станом на час розгляду справи вказана заборгованість ним не сплачена.

Відповідачу було направлено повідомлення про добровільне відшкодування сум витрат, однак виконувати повідомлення відмовився. Тобто, у добровільному порядку, сума коштів не була відшкодована.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів не приймає посилання апелянта, що під час навчання він виконував завдання та здійснював управління підрозділом; був командиром групи швидкого реагування, отже з урахуванням статті 1215 ЦК України грошове утримання не може бути стягнуто, оскільки у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, згідно якого відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат, в тому числі на грошове забезпечення.

Суд не приймає посилання апелянта на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 617/640/16-11, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин.

Верховний Суд у справі №440/2692/20 (постанова від 13 січня 2023 року) висловився щодо застосування пункту 3 Порядку №261 в контексті правовідносин, які є подібними в частині стягнення грошового забезпечення із курсанта Харківського національного університету внутрішніх справ. Окрім того, суд касаційної інстанції у наведеній справі дійшов висновків, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260. Суд зазначив, що саме в кошторисі ВНЗ (вищого навчального закладу) МВС передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ МВС, то вказане грошове забезпечення належить до категорії витрат на навчання таких курсантів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року справа № 520/6532/2020.

Щодо посилання апелянта на те, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, оскільки відповідачем доведено факт проживання за межами Академії, а саме надано рапорт та письмові свідчення фізичних осіб, суд зазначає, що вказані докази не можуть бути прийняті як належні, оскільки позивачем не надано власний рапорт, договір оренди або докази оплати комунальних послуг за фактичним місцем проживання, які б свідчили про безпосереднє проживання саме позивача за межами Академії та ведення спільного побуту з вказаним особами.

Таким чином, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, відповідач звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це визначено умовами Контракту.

При цьому, як встановлено з матеріалів справи кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання, а є вартістю утримання у навчальному закладі.

Таким чином, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, а відтак така підлягає стягненню відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» .

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року в адміністративній справі №620/4361/22 (2-іс/340/19/22) залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 року в адміністративній справі №620/4361/22 (2-іс/340/19/22) за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 червня 2023 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко