Справа № 420/11122/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.03.2023 № 56 «Про відмову у переведенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 02.09.1997 по 07.05.2005 в Чорноморській регіональній митниці, з 08.05.2005 по 28.01.2007 в Одеській митниці, з 29.01.2007 по 30.04.2008 в Південній регіональній митниці, з 01.05.2008 по 19.08.2020 в Південній митниці, в Південній митниці Міндоходів, в Одеській митниці ДФС з 20.08.2020 по 26.07.2021 в Одеській митниці Держмитслужби, з 27.07.2021 по 03.06.2022 в Одеській митниці; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» з 23.03.2023 у розмірі 60% від усіх сум складових заробітної плати згідно з довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 07.03.2023 № 41 та довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 07.03.2023 № 42, виданих Одеською митницею.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 02.09.1997 по 03.06.2022 року займав посади в митних органах України, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 . Позивачу 19.03.1998 було присвоєно персональне звання. Позивач 25.03.1998 прийняв присягу державного службовця відповідно до закону України «Про державну службу» (записи в трудовій книжці №№ 4,5). Трудовою книжкою також підтверджено, що Позивач в період з 02.09.1997 по 07.05.2005 займав посади в Чорноморській регіональній митниці, з 08.05.2005 по 28.01.2007 в Одеській митниці, з 29.01.2007 по 30.04.2008 в Південній регіональній митниці, з 01.05.2008 по 19.08.2020 в Південній митниці, в Південній митниці Міндоходів, в Одеській митниці ДФС, які реорганізовувались шляхом приєднання однієї до іншої, з 20.08.2020 по 26.07.2021 в Одеській митниці Держмитслужби, 27.07.2021 по 03.06.2022 в Одеській митниці. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медикосоціальною експертною комісії №726177. Він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як особа з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як і зазначено в оскаржуваному Рішенні та підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 . 23.03.2023 Позивач через представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач 2) з заявою про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Разом із заявою надав всі необхідні для цього документи, в тому числі і довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 07.03.2023 № 41 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 07.03.2023 № 42, виданих Одеською митницею за формою затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3. 06.05.2023 Позивач отримав рішення Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 28.03.2023 №56 «Про відмову у переведенні на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу». Відповідач 2 зазначає, що оскільки на дату звернення із заявою про переведення на пенсію згідно закону України «Про державну службу» вік позивача 49 років, тобто позивач не досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058- ІV (60 років), то права на призначення пенсії за віком згідно закону України «Про державну службу» він не має. Позивач вважає, що такий висновок відповідача-2 є незаконним та порушує права позивача на отримання пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13.02.2019 року в справі № 822/524/18, зокрема, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Ухвалою судді від 19.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.06.2023 до суду від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058. Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону 899 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723. Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. З урахуванням наведеного та аналізуючи зазначені норми чинного законодавства можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. На дату звернення із заявою про переведення на пенсію згідно Закону України Про державну службу вік Позивача 49 років, тобто він не досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058 (60 років), відповідно права на призначення пенсії за віком згідно Закону України Про державну службу позивач не має.

При цьому, звернуто увагу суду, що призначення пенсії по інвалідності взагалі Законом № 889 не передбачено. Після 01.05.2016, відповідно ст. 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058. Таким чином, переведення Позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 899 не передбачено. За таких обставин та керуючись ст. 26 та ч. 5 ст. 45 Закону № 1058, п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Позивачу правомірно було відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України „Про державну службу

Позовна вимога про зобов`язання Головне управління зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 02.09.1997 по 07.05.2005 в Чорноморській регіональній митниці, з 08.05.2005 по 28.01.2007 в Одеській митниці, з 29.01.2007 по 30.04.2008 в Південній регіональній митниці, з 01.05.2008 по 19.08.2020 в Південній митниці, в Південній митниці Міндоходів, в Одеській митниці ДФС з 20.08.2020 по 26.07.2021 в Одеській митниці Держмитслужби, з 27.07.2021 по 03.06.2022 в Одеській митниці бажаємо є передчасною, оскільки Головне управління не розглядало заяву позивача № 1656 щодо переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 899 та будь-якого рішення стосовно заяви Позивача № 1656 не виносило.

Окрім того звертаємо увагу суду, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до рішення № 56 від 28.03.2023, не прораховувало Позивачу його стаж роботи на державній службі, а відмовляло на підставі не досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058.

05.06.2023 та 19.06.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13.02.2019 року в справі № 822/524/18. В постанові в справі № 822/524/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі як що особа є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то особа має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення особи з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Також повивач звертався з заявою до відповідача-2 і в цій заяві просив відповідача-1 не лише порахувати його вік та надати стосовно цього свої думки, а перевести позивача на інший вид пенсії - на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Це підтверджується самою заявою. Однак, відповідачем-2 передано заяву позивача іншому органу відповідачу-1, який розглянув таку заяву не в комплексі щодо переведення позивача на інший вид пенсії - на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», а обмежився лише протиправними висновками щодо віку позивача.

21.06.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частин 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України, від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають чоловіки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На дату звернення із заявою про переведення на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» вік заявнику 49 років, тобто він не досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), відповідно права на причинені і за віком згідно Закону України «Про державну службу» він не має. Пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» після набуття чинності Законом № 889-VIII не призначаються. Враховуючи вище викладене, Позивачу відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 23.03.2023 року №1656. Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними - Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні як особа з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23.03.2023 позивач звернувся до Головного управління із заявою № 1656 щодо переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 899-VІІІ «Про державну службу».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві були досліджені надані документи до заяви Позивача № 1656 та винесено Рішення від 28.03.2023 № 56 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності за Законом № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 889, оскільки таке переведення не передбачено діючим законодавством.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 28.03.2023 о/р. № 56 вбачається, що

23.03.2023 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , звернувся із заявою №1656 про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду як особа з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі Закон №3723-ХІІ).

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі Постанова №622), яка застосовується починаючи з 1 травня 2016 року.

Пунктом 2 зазначеної Постанови передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають чоловіки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На дату звернення із заявою про переведення на пенсію згідно ЗУ «Про державну службу» вік заявнику 49 років, тобто він не досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), відповідно права на призначення пенсії за віком згідно ЗУ «Про державну службу» він не має.

Позивач вважає що такий висновок пенсійного управління є незаконним та порушує його права на отримання пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Судом установлено, що за трудовою книжкою стаж позивача на державній службі становить більше 20 років, він є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААБ № 726177, виданої 06.04.2020, пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 01.03.2023.

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців (запис № 37 в трудовій книжці про припинення державної служби за угодою сторін), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Доводи пенсійного органу про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж, - є необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по зразковій справі № 822/524/18.

Відповідно до ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

Таким чином, ознаками цієї типової справи є: а) позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність; б) відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України; в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.03.2023 № 56 «Про відмову у переведенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» та наявність підстав для його скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 02.09.1997 по 07.05.2005 в Чорноморській регіональній митниці, з 08.05.2005 по 28.01.2007 в Одеській митниці, з 29.01.2007 по 30.04.2008 в Південній регіональній митниці, з 01.05.2008 по 19.08.2020 в Південній митниці, в Південній митниці Міндоходів, в Одеській митниці ДФС з 20.08.2020 по 26.07.2021 в Одеській митниці Держмитслужби, з 27.07.2021 по 03.06.2022 в Одеській митниці слід зазначити наступне.

Зазначена позовна вимога є передчасною, оскільки Головне управління не розглядало заяву Позивача № 1656 щодо переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 899 та будь-якого рішення стосовно заяви Позивача № 1656 не виносило.

Окрім того суд враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до рішення № 56 від 28.03.2023, не прораховувало позивачу його стаж роботи на державній службі, а відмовило на підставі не досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058. Тобто спір щодо деяких періодів, зокрема, їх неврахування органами ПФУ відсутній.

Згідно до п. 4 ч. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 "Про затвердження положень про територіальні органи Пенсійного фонду України та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов правління Пенсійного фонду України" головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги" затверджено "Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку" та внесено до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, від 23.07.2014 №280 та від 11.05.2017 №312 відповідні зміни, згідно яких, іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Таким чином, оскільки виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання, положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі функції по виплаті та фінансуванню пенсій збережені, а Пенсійний фонд України здійснює відповідне спрямування та фінансування пенсій. Відтак, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії пред`являється безпосередньо до пенсійного управління за місцем проживання пенсіонера, а не до центрального органу виконавчої влади у сфері пенсійного забезпечення.

Відтак, в межах вирішення даного спору суд вважає за необхідне застосувати ефективний спосіб захисту порушеного права, зобов`язавши ГУ ПФУ в Одеській області, використовуючи ним власну компетенцію, забезпечити дотримання гарантій, пов`язаних з призначенням пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723, врахувавши висновки суду в цьому рішенні, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак стороною відповідача в ході судового розгляду справи не доведено правомірність рішення про звільнення позивача з органів прокуратури.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.03.2023 № 56 «Про відмову у переведенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 №1656 від 23.03.2023 про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду в цьому судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк