Справа № 160/8162/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 160/8162/19

адміністративне провадження № К/9901/12560/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Стародуба О.П., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 (головуючий суддя: Кальник В.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 (головуючий суддя: Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі №160/8162/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУПФУ в Дніпропетровській області), в якому просив:

визнати протиправним рішення № 39/03-10/19 від 25.04.2019 про відмову у поновленні виплати пенсії;

зобов`язати взяти на облік, витребувати електронну пенсійну справу, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з врахуванням пільгового стажу згідно із записами в трудовій книжці, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним законодавством, починаючи з 07.10.2009.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 25.10.2019, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020, позов задовольнив частково:

визнав протиправним і скасував рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області №39/03-10/19 від 25.04.2019 про відмову у поновленні виплати позивачу пенсії;

зобов`язав ГУПФУ в Дніпропетровській області перерахувати і поновити позивачу виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з врахуванням пільгового стажу згідно записів у трудовій книжці, починаючи з дати звернення - 17.02.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить касаційний суд скасувати оскаржувані судові рішення в цій частині, і ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 18.08.2020 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21.06.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у квітні 1997 року позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. З цього часу позивачу припинено виплату пенсії на підставі статті 51 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

17.02.2017 позивач через представника за довіреністю звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявами про призначення/перерахунок пенсії щодо перерахунку, поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України як шахтарю, непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, а також щодо взяття на облік як пенсіонера та здійснення запиту електронної пенсійної справи (знятий з реєстрації у 1997 році), до заяви про призначення/перерахунок пенсії додано копії закордонного паспорта громадян України для виїзду за кордон (термін дії якого закінчився 27.02.2017), довідки про присвоєння ІН, трудової книжки.

Рішенням комісії по розгляду звернень громадян Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 24.02.2017 №24 позивачу відмовлено в поновленні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

За результатами судового оскарження зазначеного рішення, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №208/3339/17 визнано протиправним і скасовано рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 24.02.2017 № 24 про відмову у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву представника від 17.02.2017 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

На виконання судового рішення у справі №208/3339/17, відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Дніпропетровській області, яке є правонаступником Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії.

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Дніпропетровській області від 25.04.2019 №39/03-10/19 ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з тих підстав, що у заяві про поновлення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон без зазначення по батькові, термін дії якого закінчився 27.02.2017, копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків без зазначення по батькові, а також не завірену належним чином копію трудової книжки на ім`я позивача.

В рішенні також зазначено, що позивач знятий з реєстрації у 1997 році, на момент виїзду особи органи Пенсійного фонду України не здійснювали функцію призначення пенсії.

Крім того, відповідачем з`ясовано, що позивач не перебував на обліку як одержувач пенсії у відділі з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Дніпропетровській області; заявником не надано інформацію, в якому органі Пенсійного фонду України призначено пенсію у зв`язку з чим, неможливо витребувати пенсійну справу для визначення періодів зарахованого стажу та заробітної плати.

Також в рішенні зазначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам чинного законодавства. Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання. Водночас за документами, наданими позивачем для поновлення пенсії, не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, як це передбачено Законом № 1058-IV та Порядком № 22-1.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН

На обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що є громадянином України, проте з квітня 1997 року виїхав на постійне місце проживання до країни Ізраїль, де взятий на консульський облік посольства України. Зазначає, що через свого представника звернувся до пенсійного органу за поновленням пенсії, однак у поновленні пенсії протиправно відмовлено. Просить поновити йому виплату пенсії за віком з дня ухвалення Конституційним судом України рішення у справі №1-32/2009, тобто з 07.10.2009.

Відповідач позов не визнав. Зазначає, що позивач на обліку у ГУПФУ в Дніпропетровській області не перебував та не має зареєстрованого місця проживання на території Дніпропетровської області. Документи, передбачені пунктом 2.22 Порядку № 22-1 щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське заявник до управління не надавав, тож, на думку відповідача, позивачем подано заяву не за місцем перебування на обліку та недотримано порядку звернення до органу Пенсійного фонду України, визначеного чинним законодавством.

Також за твердженнями відповідача, оскільки останнє місце перебування на обліку позивача, що зазначено в заяві від 17.02.2017 про поновлення/перерахунок пенсії, є АДРЕСА_1 (знятий з реєстрації у 1997 році), то відповідно згідно із приписами пункту 1.5 Порядку № 22-1, таке звернення має бути здійснено за місцем перебування на обліку такого заявника, в даному випадку - до відповідного структурного підрозділу ГУПФУ в Донецькій області, які здійснюють повноваження з обслуговування на період проведення антитерористичної операції.

Крім того, відповідач зауважив, що відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання. Проте, документи, що підтверджують розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку, позивачем не надавались. Особисту заяву на запит пенсійної справи ОСОБА_1 до управління також не надавав.

Також зосередив увагу на відсутності у позивача постійного місця проживання на території України та закінченні терміну дії закордонного паспорта.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходи з того, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Відповідно позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення. Одночасно в контексті правовідносин, що склалися між сторонами, суд першої інстанції зауважив, що позивач може звертатися до будь-якого органу Пенсійного фонду України з питання поновлення виплати пенсії, подавши заяву через уповноваженого представника.

Суд першої інстанції зазначив, що закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії позивачу, як і доводи відповідача стосовно неможливості витребувати пенсійну справу позивача для визначення періодів зарахованого стажу та заробітної плати, оскільки відповідач як правонаступник відповідного територіального органу соціального захисту населення має витребувати архівну пенсійну справу, в тому числі протокол про призначення пенсії, строк зберігання якого - 75 років, а в разі знищення чи втрати - відновити пенсійну справу, тобто витребування електронної пенсійної справи є дискреційним повноваженням відповідача, а відповідачем не надано доказів на підтвердження безрезультатності своїх спроб з`ясувати обставини призначення пенсії, отримати чи сформувати електронну пенсійну справу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів обґрунтованості підстав для відмови позивачу в поновленні раніше призначеної пенсії.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про неможливість визначення періодів зарахованого стажу та заробітної плати, оскільки саме на відповідача Законом покладено обов`язок щодо визначення розміру страхового стажу, а позивачем подано до відповідача копію трудової книжки. Аналогічно, твердження відповідача щодо розбіжності в документах суд першої інстанції повважав безпідставними, оскільки прізвище, ім`я та рік народження, зазначені в паспорті та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру позивачу, є ідентичними прізвищу, імені та року народження, які зазначені у заяві про поновлення пенсії та трудовій книжці.

Одночасно за висновками суду першої інстанції, права позивача підлягають захисту з дати звернення його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 17.02.2017. Вирішуючи зазначене питання, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.10.2019 у справі №804/3646/18.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що питання щодо проведення індексації пенсії та компенсації втрати частини пенсії може бути вирішено судом лише з разі їх непроведення органом Пенсійного фонду України після поновлення виплати пенсії та нарахування заборгованості по ній, чого поки не відбулося. При цьому, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від нарахування компенсації втрати частини доходів, підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством, при перерахунку розміру пенсії та при поновленні виплати пенсії позивачу.

Зважаючи на те, що відповідачем не оскаржувалося рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою позивача лише в частині позовних вимог, у задоволенні яких місцевим судом було відмовлено.

Апеляційний суд зазначив, що в контексті спірних правовідносин позивач мав бути обізнаним про наявність в нього права з 07.10.2009 на поновлення виплати пенсії, проте до лютого 2017 року право на поновлення пенсійних виплат не реалізував. Своєю чергу, за висновками апеляційного суду, поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних із поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати. Отже, враховуючи, що позивач своїм правом про поновлення виплати скористався тільки у лютому 2017 року, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог про поновлення виплати пенсії з дати звернення.

Одночасно апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що поновлення виплати пенсії за минулий час відбувається без обмеження будь-яким строком, оскільки необмеження строком виплати пенсії може застосовуватися тільки у випадку доведеності вини органу Пенсійного фонду. Своєю чергою у спірному випадку, пенсійний орган не мав підстав для автоматичного поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 через відсутність звернення позивача з відповідною заявою, а також через те, що в ГУ ПФУ відсутня пенсійна справа позивача, оскільки пенсія за вислугу років призначалась та виплачувалась до 2000 року (дата припинення виплати пенсії) не органом Пенсійного фонду, а іншим органом.

Також апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про нарахування та виплату індексації пенсії та компенсації втрати частини пенсії зважаючи на передчасність таких вимог.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник стверджує, що до спірних відносин строк звернення до суду з відповідним позовом не застосовується. Законом № 1058-IV передбачено, що за наявності вини пенсійного органу поновлення виплати пенсії за минулий період відбувається без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, скаржник вважає, що відновлення виплати пенсії за наявності відповідних підстав має проводитися з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 7 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Відповідач скористався процесуальним правом і подав відзив на касаційну скаргу. В обґрунтування своєї позиції відповідач стверджує, що заява про поновлення пенсії подається пенсіонером за місцем перебування на обліку як отримувача пенсії. Своєю чергою, позивач не перебуває і ніколи не перебував на обліку у відповідача. Доказів зареєстрованого місця проживання на території підвідомчій ГУПФУ в Дніпропетровській області заявник також не надав. Крім того, відповідач звернув увагу на відсутність в нього пенсійної справи позивача. За таких обставин відповідач вважає відмову у поновленні позивачу пенсії законною. Одночасно відповідач не заперечує право позивача на пенсійне забезпечення, проте вважає, що при зверненні до органів, які призначають і виплачують пенсію, позивач наряду з іншими пенсіонерами повинен дотримуватися приписів чинного законодавства, зокрема щодо порядку звернення за поновленням пенсійних виплат.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права в оскаржуваній частині та дійшов таких висновків.

За правилами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у межах доводів та вимог касаційної скарги (питання строку, з якого має бути поновлена виплата пенсії), Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом №1058-ІV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із пунктом 3.3. цього Рішення оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У справі, що розглядається, суди обох інстанцій дійшли висновку, що поновлення виплати пенсії має здійснюватися з 17.02.2017. Такий висновок суди обох інстанцій зробили виходячи з того, орган Пенсійного фонду не мав підстав для автоматичного поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 через відсутність звернення позивача з відповідною заявою, а також через те, що в ГУ ПФУ відсутня пенсійна справа позивача, оскільки пенсія за вислугу років призначалась та виплачувалась до 2000 року (дата припинення виплати пенсії) не органом Пенсійного фонду, а іншим органом.

Відповідачем не оскаржений в касаційному порядку та не спростований під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій факт призначення пенсії позивачу.

Згідно із приписами статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання зазначених норм Закону № 1058-IV Правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок №22-1.

У пункті 1.5 цього Порядку зазначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

Отже, виходячи з наведених норм права можна дійти висновку, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії, органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV. Одночасно законодавством чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Своєю чергою, обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що виплата раніше призначеної позивачу пенсії припинена органом, яким призначена та здійснювалась виплата пенсії, а не органом Пенсійного фонду.

Відтак, зважаючи на те, що позивач не закріплений за ГУПФУ в Дніпропетровській області, а також у відповідача відсутня пенсійна справа ОСОБА_1 , то відповідно у пенсійного органу, у конкретному випадку, не виникло обов`язку автоматично поновити позивачу пенсію з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 25-рп/2009.

Суди попередній інстанцій встановили, що до лютого 2017 року позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, хоча мав бути обізнаним про наявність права на поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 та проявляти ініціативу щодо її відновлення.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За встановлених фактичних обставин у справі, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо належного способу захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах шляхом зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 раніше призначену пенсію з дня його звернення до ГУПФУ в Дніпропетровській області з відповідною заявою (17.02.2017), оскільки судами не було встановлено, а позивачем не доведено відповідне право на поновлення виплати пенсії до подання ним заяви 17.02.2017.

Вищевикладеним спростовуються доводи касаційної скарги позивача щодо обов`язку відповідача поновити виплату пенсії позивача з 07.10.2009.

Своєю чергою Верховний Суд не ототожнює відзив на касаційну скаргу із самою касаційною скаргою за правовою природою та наслідками, відповідно у суду відсутні правові підстави виходити за межі доводів касаційної скарги позивача та надавати оцінку аргументам пенсійного органу, наведеним у відзиві на касаційну скаргу, в контексті оцінки порядку звернення і розгляду територіальними органами пенсійного фонду питання поновлення пенсії.

Фактично відповідач у спосіб подання відзиву на касаційну скаргу намагається підмінити процедуру касаційного оскарження.

VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до положень статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №160/8162/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

О. П. Стародуб

В. М. Шарапа