Справа № 380/13757/23
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

справа №380/13757/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Личаківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Личаківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Скірко Степана Степановича від 31.05.2023 ВП № 71922486 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 81313,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження № 71922486 з виконання постанови № 48230721 виданої 12.01.2021 Личаківським ВДВС про стягнення виконавчого збору в розмірі 81313,96 грн. Постановою відповідача від 30.05.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 48230721 повернуто за заявою представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» виконавчий лист № 1319/8008/2012 виданий 13.03.2014 Сихівським районним судом міста Львова про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 927 574, 63 грн. В процесі виконання виконавчого листа №1319/8008/2012 виданого 13.03.2014 Сихівським районним судом міста Львова про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 927 574, 63 грн стягувачу у ВП № 48230721 державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору не виносилась. Позивач стверджує, що виконавчий збір не може стягуватися за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, у випадку примусового невиконання такого. У виконавчому провадженні № 48230721 позивач не є одноособовим боржником, а являється солідарним боржником разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Стверджує, що сума виконавчого збору зазначена у постанові державного виконавця від 31 05.2023 в розмірі 81313,96 грн, це мабуть 10% від нестягнутої суми 813 139,96 грн, адже основна заборгованість по виконавчому документу становила 927574,63 грн. Не розуміє на якій правовій підставі позивач одноособово має нести відповідальність по сплаті виконавчого збору за невиконане рішення суду та ще й за інших солідарних боржників. Звертає увагу суду на те, що постанова Державного виконавця Скірки С.С. від 30.05,2023 ВП № 48230721 про повернення виконавчого документу стягувачу не містить інформації про суми, що були фактично стягнуті із солідарних боржників під час виконання рішення суду або відсоток виконаного рішення. Рішення суду в повній мірі не виконане Державним виконавцем Скірка С.С., що не може слугувати підставою для винесення оскаржуваної постанови, тому просить суд дослідити це питання для повноти розгляду справи та ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Просив позов задовольнити.

Позиція відповідача викладена у письмовому відзиві на позов. Відповідач зазначає, що 31.05.2023 року державним виконавцем на підставі виконавчого документа, а саме - постанова про стягнення виконавчого збору № 48230721 від 12.01.2021 видана Личаківським ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м.Львів). Вказує, що за приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про Виконавче провадження». Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 19.06.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами та призначено судове засідання на 22 червня 2023 року о 09:30 год.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони не прибули, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

На виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження АСВП 48230721 від 04.08.2015 щодо виконання виконавчого листа №1319/8008/2012 від 13.03.2014, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 927574,63 грн.

04.08.2015 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48230721.

12.01.2021 державний виконавець виніс постанову ВП №48230721 про стягнення виконавчого збору.

03.04.2023 на адресу відповідача надійшла заява про повернення виконавчого документа стягувачу.

30.05.2023 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а виконавчий збір вивів як окремий виконавчий документ.

31.05.2023 державний виконавець Личаківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Скірко С.С. виніс постанову ВП № 71922486 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 81313,96 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання (не)правомірності винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконачого провадження про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) .

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ).

Частиною другою статті 74 Закону №1404-VІІІ обумовлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд зазначає, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 частини першої статті 37 Закону №1404, якщо виконавчий збір не стягнуто. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Суд встановив, що 12.01.2021 державний виконавець виніс постанову ВП №48230721 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 927574,63 грн.

30.05.2023 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а виконавчий збір вивів як окремий виконавчий документ.

Суд також зазначає, що при відкритті 4.08.2015 виконавчого провадження ВП №48230721 державний виконавець не виносив постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про виконавче провадження" містить окрім іншого норми, які визначають розмір штрафної санкції - розмір виконавчого збору.

На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), згідно зі ст. 1 якого визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однак, на час прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця від 31.05.2023 набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 6, 7 Розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження, а виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виконавче провадження ВП №48230721 щодо виконання виконавчого листа №1319/8008/2012 від 13.03.2014, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 927574,63 грн було відкрито 4.08.2015, а постановою державного виконавця від 30 травня 2023 року було завершено (виконавчий документ повернуто стягувачу).

Отже, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем після повернення виконавчого документа стягувачу, тобто відповідно до Закону № 1404-VIII.

З урахуванням редакцій Закону, які були чинними в періоди існування правопорушення, розмір виконавчого збору становить:

- у період з 4.08.2015 до 6.10.2016 (відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

- у період з 6.10.2016 до 28.08.2018 - 10 відсотків фактично стягнутої суми;

- у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином у періоди існування правопорушення позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась двічі.

Отже, оскільки при відкритті виконавчого провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору, винесення постанови про стягнення виконавчого збору до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження законом не передбачено, оскільки за змістом статті 40 цього Закону така дія є наслідком закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Суд встановив, що 12.01.2021 (до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу) державний виконавець виніс постанову ВП №48230721 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 927574,63 грн.

Щодо цієї постанови суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, визначений можливий порядок вирішення питання стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов. Таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У іншому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, таке питання вирішується в порядку, встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.

Тобто для стягнення виконавчого збору необхідно настання відповідних умов:

1) виконавчий збір підлягає стягненню, але він не був стягнутий з боржника;

2) виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону або виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону. Якщо ці умови виконуються одночасно, то державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд наголошує, що Закон №1404-VIII не наділяє органи державної виконавчої служби повноваженнями приймати рішення про стягнення виконавчого збору у будь-який час та за будь-яких подій, та вони повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Отже, оскільки при відкритті виконавчого провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору, винесення постанови про стягнення виконавчого збору до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження не законом не передбачено, оскільки за змістом статті 40 цього Закону така дія є наслідком закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При цьому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19.

Суд наголошує, що 12.01.2021 державний виконавець Личаківського ВДВС у м. Львові, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про стягнення виконавчого збору, а лише 30.05.2023 державний виконавець Личаківського ВДВС у м. Львові, керуючись вимогами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві.

Враховуючи, що постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП №48230721 прийнята державним виконавцем пізніше в часі, ніж прийнято постанову від 12.01.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору, суд дійшов висновку, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано положень частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ та постанова від 11 січня 2021 року винесена передчасно до вирішення питання про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 16 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ чи про повернення виконавчого документа стягувачеві, що суперечить встановленому Законом порядку.

Інші, передбачені Законом № 1404-VІІІ підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, відсутні.

Державний виконавець навіть у відзиві на позов цитує статтю 40 Закону №1404-VІІІ, однак на практиці не дотримується вимог цього Закону.

Відповідно до статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП №48230721 прийнята державним виконавцем пізніше в часі, а саме -- 30.05.2023, ніж прийнято постанову від 12.01.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та скасування цього протиправного рішення відповідача -- постанови ВП №48230721 від 12.01.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору

Оскільки суд дійшов висновку, що постанова ВП №48230721 від 12.01.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята в порушення норм Закону №1404-VІІІ, є протиправною та підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню і постанова, яка є предметом спору постанова державного виконавця від 31.05.2023 ВП № 71922486 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 81313,96 грн.

Суд констатує, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас, за обставин цієї справи розмір такого виконавчого збору, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом не може бути предметом дослідження у цій справі, оскільки державний виконавець не вправі був взагалі виносити постанову про стягнення виконавчого збору до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час судового розгляду справи судом встановлено порушення відповідачем порядку, встановленого Законом №1404-VІІІ при прийнятті постанов: про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають до задоволення повністю з підстав, викладених у цьому рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 5,9, 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Личаківського відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Зубенка Володимира Володимировича від 12.01.2021 ВП №48230721 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Скірко Степана Степановича від 31.05.2023 ВП №71922486 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 81313,96 грн.

Стягнути з Личаківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79000, м. Львів, проспект В`ячеслава Чорновола, 39, код згідно з ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,00 грн судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його підписання. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М. Брильовський