Справа № 160/18923/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/18923/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року (суддя Прудник С.В.) у справі №160/18923/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.09.2022 року № про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.03.2019 року, як такому, який має на день звільнення вислугу 28 років 01 місяців 00 днів;

- визнати протиправним та скасувати рішення про результати розгляду скарги від 19.12.2022 року № 2800-030203-8/54471 Пенсійного фонду України про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.09.2022 року № про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Пенсійний фонд України задовольнити скаргу ОСОБА_1 повністю та надати розпорядження про вчинення відповідних дій Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі подання Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України від 09.08.2022 року № 1004 з 01.03.2019 року, як такому, який має на день звільнення вислугу 28 років 01 місяців 00 днів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 15.08.2022 року на виконання судового рішення у справі №640/7326/21, ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України разом з Сектором з питань пенсійного

забезпечення НПУ оформили та спрямували до ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 06.11.2022 р. ОСОБА_1 , після особистого звернення, отримав рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.09.2022 року № про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років, право на яку підтверджено наведеним вище судовим рішенням. Відповідач приймаючи рішення зазначив, що у позивача лише 18 років календарної вислуги, з необхідних 24, що свідчить про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років на підставі п.«а» ст..12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказане рішення пенсійного органу позивач вважав протиправним, оскільки його право на призначення пенсії за вислугу років було встановлено рішенням суду у справі №640/7326/21. Крім цього, позивач вказував на те, що зазначене рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області ним було оскаржено до Пенсійного фонду України, яким було прийнято рішення про залишення скарги без задоволення. Вказуючи на протиправність рішень відповідачів, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.09.2022 року № про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років підлягають задоволенню;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути документи сектора з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України від 09 серпня 2022 року №1004 для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано правом позивача на призначення пенсії за вислугу років на підставі положень п.«а» ст..12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути документи про призначення пенсії позивачу, а не зобов`язання призначити пенсію, як на тому наполягав позивач.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо оскарження рішення Пенсійного фонду України, яким розглядалася скарга позивача в порядку адміністративного оскарження. З цього приводу суд першої інстанції зазначив те, що оскаржуване рішення ПФУ про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Позивач, зокрема, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обраного способу захисту порушеного права. З цього приводу позивач вказує на те, що право позивача на призначення пільгової пенсії було встановлено судом як у справі №640/7326/21 так і в цій справі, у зв`язку з чим були наявні підстави для задоволення позову саме шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію. Крім цього, не погоджується позивач і з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог щодо оскарження рішення Пенсійного фонду України, яким розглядалася скарга позивача в порядку адміністративного оскарження. Позивач зазначає про те, що рішення Пенсійного фонду України не ґрунтується на нормах права та суперечить висновкам, які зроблені судом під час розгляду справи №640/7326/21 щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років. З цих підстав позивач, вказуючи на значимість цього рішення ПФУ для нього, вважає, що суд безпідставно не задовольнив позов, в цій частині заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в органах Національної поліції.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 21.02.2019 №52о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 01 березня 2019 року за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до вказаного наказу станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 18 років 07 місяців 00 днів; вислуга років на пільгових умовах 11 років 01 місяць 14 днів.

Не погодившись з визначеним стажем служби в поліції та відмовою в направленні до пенсійного органу документів щодо призначення пенсії за вислугу років, позивач звертався з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2021 року у справі №640/7326/21, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2022 року, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме:

визнано протиправними дій Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо відмови у складанні та направленні до органів Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 документів, оформлених у встановленому порядку та спосіб, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону У країни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язано Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби з 01 лютого 2015 року по 18 квітня 2018 року, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

На виконання рішення суду Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України направлено до органів Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За даними подання про призначення пенсії від 09.08.2022 №1004 станом на 01.03.2019 року пільгова вислуга років складає 28 років 01 місяць 00 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.09.2022 року № ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З тексту означеного спірного рішення від 06.09.2022 року № убачається наступне. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто подання Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України № 1004 від 09.08.2022 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського, складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д, «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років і більше. ОСОБА_1 звільнений зі служби 01 березня 2019 року. За даними подання про призначення пенсії від 09.08.2022 року №1004 станом на 01.03.2019 року пільгова вислуга років складає 28 років 01 місяць 00 днів, календарна - 18 років 07 місяців 01 день, але відповідно до норм Закону для призначення пенсії необхідна календарна вислуга 24 календарних років і більше. Отже, підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 відсутні.

15.11.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Пенсійного фонду України із скаргою на рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 13.09.2022 року № 0400-010311-8/93165.

19.12.2022 року Пенсійним фондом України складено рішення про результати розгляду скарги №2800-030203-8/54471, яким скаргу ОСОБА_1 від 15.11.2022 року залишено без задоволення. Підставою прийняття вказаного рішення визначено відсутність правових підстав для призначення пенсії відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» через відсутність визначеної Законом календарної вислуги.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таке право позивача підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2021 року у справі №640/7326/21, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2022 року. В цьому рішенні, зобов`язавши Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд виходив з того, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки його вислуга років, з урахуванням пільгового періоду, становила понад 24 календарних років.

Встановивши те, що у спірному випадку право позивача було порушено, оскільки відповідачем протиправно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути документи про призначення пенсії позивачу, а не зобов`язання призначити пенсію, як на тому наполягав позивач.

При цьому, суд першої інстанції не обґрунтував того, чому саме такий спосіб захисту права є належним та ефективним.

У свою чергу, однією із підстав звернення позивача з апеляційною скаргою, стала незгода з визначеним судом першої інстанції способом захисту порушеного права. Позиція позивача фактично полягає в тому, що оскільки право позивача на призначення пенсії було визнано судом (справа №640/7326/21), то відповідач був зобов`язаний призначити пенсію.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції, в частині визначеного способу захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції виходить з того, що повноваження щодо призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органу ПФУ.

В той же час, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшов до висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії.

Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскарженого рішення.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

У спірному випадку встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначені пенсії була позиція органу ПФУ про відсутність у позивача необхідної календарної вислуги років (понад 24 календарні роки). В той же час, оцінка таким висновкам (щодо визначення календарної вислуги років) вже була надана судом у справі №640/7326/21 і про вказане судове рішення відповідач був обізнаний, про що свідчать відповіді пенсійного органу на звернення позивача, в яких, зокрема, зазначено про те, що судовим рішенням у справі №640/7326/21 не було зобов`язано пенсійний орган призначити пенсію.

Оскільки позиція органу ПФУ відносно календарної вислуги років позивача визнано судом у цій справі неправомірною, що і стало підставою для скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, а інших підстав для відмови у призначенні пенсії відповідачами висловлено не було, то суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання призначити пенсію, оскільки це буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказаний спосіб захисту порушеного права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.

Відповідно до п. «б» ст..50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Отже, оскільки на час звільнення зі служби в поліції позивач мав право на призначення пенсії за вислугу років, що встановлено рішенням суду у справі №640/7326/21, то суд апеляційної інстанції вважає можливим задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу з 02.03.2019 (наступний день після звільнення).

Щодо аргументів позивача, наведених в апеляційній скарзі, про необґрунтованість рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог про оскарження рішення Пенсійного фонду України, яким розглядалася скарга позивача в порядку адміністративного оскарження, слід зазначити таке.

Так, оскаржуване рішення ПФУ стосується розгляду скарги позивача на рішення органу ПФУ, яким відмовлено в призначенні пенсії. Тобто, вказане рішення ПФУ прийнято в межах процедури адміністративного оскарження, яка запроваджена як альтернатива судового оскарження рішень суб`єктів владних повноважень. При цьому, спірне рішення ПФУ про результати розгляду скарги, як правильно зазначив суд першої інстанції, саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, в цій частині заявлених вимог.

Таким чином, дослідивши аргументи позивача, з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, в частині визначеного способу захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі №160/18923/22, в частині визначеного способу захисту права скасувати та в цій частині прийняти нову постанову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 02.03.2019 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі №160/18923/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 22.06.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк