Справа № 300/2063/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2023 р. справа № 300/2063/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Гомельчука С.В.,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 24.04.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Ухвала про відкриття провадження із позначкою суду "судова повістка" направлена відповідачці за її податковою адресою за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: АДРЕСА_1 . Однак, кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою установи поштового зв`язку щодо непроживання на даний час за зазначеним місцезнаходженням.

Частиною 10 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу, частиною 11 якої визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачці, однак правом на подання відзиву у встановлений судом строк вона не скористалася.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, керуючись частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, справа належить до вирішення за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС в Івано-Франківській області як платник податків, за якою згідно з довідкою про борг від 20.03.2023 рахується податковий борг зі сплати єдиного податку у сумі 12267,91 гривень.

31.01.2017 відповідачкою було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (2 група).

За даними інтегрованої картки відповідачкою у встановлений законодавством строк не сплачено зобов`язання з єдиного податку в розмірі 6357, 21 грн ( залишок за січень 2018 року на суму 400,41 грн та зобов`язання за лютий - вересень 2018 року (8*744,60 грн).

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 28.03.2018 відповідачці вручено податкову вимоги від 13.03.2018 №3165-51 в розмірі 1145,01 грн під підпис. На час розгляду справи податкова вимога є неоскарженою та невідкликаною.

Крім того, 08.04.2020 позивачем за результатами контролюючого заходу (перевірки) складено акт камеральної перевірки податкових зобов`язань з єдиного податку № 007098/09-19-51-33/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано, що відповідачкою допущено факт несплати сум єдиного податку у строки, визначені п. 295.1. ст. 295 Податкового кодексу України (шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа місяця).

На підставі вищезазначеного акту, позивачем винесено податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) № від 08.04.2020 на суму 5910,70 грн. (штрафні санкції). Вказане рішення вручено відповідачці особисто під підпис. Докази оскарження ППР відсутні.

Оскільки у встановлений законом строк ФОП ОСОБА_1 не сплатила узгоджену суму грошових зобов`язань, тому у неї утворилась заборгованість у сумі 12267,91 гривень.

На підставі чого, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 12267,91 гривень.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі також ПК Укаїни), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами п. 291.4. ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з п.295.1. ст.295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 37.1, 37.2 статті 37 Податкового кодексу України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Як з`ясовано судом, відповідачкою не сплачено зобов`язання з єдиного податку шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця на суму 6357,21 грн, а саме наявним є залишок за січень 2018 року в розмірі 400,41 грн та зобов`язання за лютий - вересень 2018 року (8*744,60 =5956, 80 грн), в результаті чого утворилась заборгованість.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вже зазначено, судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України вручено відповідачці податкову вимогу.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом утворюють податковий борг.

Пунктом 122.1. ст. 122 ПК України визначено, що несплата (неперерахування) або сплата (перерахування) не в повному обсязі фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

За п.56.1. ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Статтею 56 ПК України встановлено порядок оскарження рішень контролюючих органів. За положенням пункту 56.15 статті 56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Як встановлено судом, відповідачка не оскаржила вручене їй податкове повідомлення - рішення, відтак податкове зобов`язання з єдиного податку на суму 5910,70 грн. є узгодженим.

Отже, ППР у визначеному законом порядку не оскаржена, податковий борг відповідачки підтверджується інтегрованою карткою платника податків та довідкою про борг від 20.03.2023.

Наявність заборгованості відповідачка не спростувала та не надала доказів, які б свідчили про погашення податкового боргу, що є предметом стягнення.

Відтак, сума 12267,91 гривень є узгодженим податковим боргом ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

На переконання суду відповідачка зобов`язана погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку є визначальною для вирішення цього спору.

Оскільки на час розгляду справи податковий борг ФОП ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачено, відповідних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачкою не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про стягнення податкового боргу в сумі 12267,91 гривень є обґрунтованими, а позов таким, який слід задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по сплаті судового збору не належать до відшкодування позивачу. Доказів понесення інших витрат суду не подано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід бюджету податковий борг в сумі 12267,91 грн (дванадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень дев`яносто одна копійка).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.