Справа № 200/4811/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року справа №200/4811/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року (головуючий суддя І інстанції Чучко В.М.), складене у повному обсязі 12 грудня 2022 року у справі № 200/4811/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року по пенсійній справі № 79 щодо відмови у перерахунку пенсії;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати період роботи з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 в органах податкової служби до стажу державної служби;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування (перерахунок) та виплату пенсії по Закону України «Про державну службу» починаючи з 07.10.2022 року у розмірі 60 % від усіх сум складових заробітної плати, з урахуванням довідок № 19/05-99-10-02-07 від 20.01.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), видану Головним управлінням ДПС у Донецькій області та довідки № 20/05-99-10-02-07 від 20.01.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням на пенсію), видану Головним управлінням ДПС у Донецькій області, з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачену суму судового збору в розмірі 1 984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року № 79 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 07.10.2022 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням ДПС у Донецькій області від 20.01.2022 року № 19/05-99-10-02-07, № 20/05-99-10-02-07, з зарахуванням періодів роботи з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала на посадах: інспектора податкової служби ІІІ рангу, інспектора податкової служби ІІ рангу, інспектора податкової служби І рангу, радника податкової служби ІІІ рангу, радника податкової служби ІІ рангу, головного державного ревізора-інспектора, а зазначені посади не віднесено до категорій посад державних службовців, відсутні законні підстави для зарахування вказаних періодів роботи при визначенні права на призначення спірного виду пенсії. З урахуванням наведеного, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону 3723 і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Зважаючи на те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, відсутні законні підстави для переведення її на пенсію за нормами Закону 889.

Зазначено, що Головним управлінням рішення про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону 899 прийнято на підставі норм чинного законодавства. З врахуванням викладеного, представник відповідача-2 в задоволенні позову просив відмовити.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/4811/22, однак листом від 30.01.2023 року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді відсутня. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 10.09.2022 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07.10.2022 року позивач звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою щодо переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VІІІ.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 14.10.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №79 про відмову в перерахунку.

В обґрунтування відмови в перерахунку пенсії зазначено, що посадовим особам контрольних органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і, відповідно ці посади не належать до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Також, у листі ГУ ПФУ в Донецькій області від 18.10.2022 року зазначено, що станом на 01.05.2016, ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби, тому право на проведення перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» у ОСОБА_1 відсутнє.

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття відповідачем рішення, яким відмовлено позивачу у переводі на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення відповідачем права на перехід на пенсію держаного службовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, відповідач заперечив зарахування до стажу державної служби позивача періодів його роботи на посадах в органах податкової служби, зазначивши про не віднесення їх до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до копії трудової книжки позивача встановлено, що позивач працювала:

- з 03.05.1994 по 25.12.2013 працювала в Великоновосілківській державній податковій інспекції в Донецькій області (03.05.1994 прийнято присягу державного службовця; з 03.05.1994 по 02.01.1996 на посаді державного податкового інспектора; 20.11.1995 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу, з 03.01.1996 року на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора; з 26.11.1996 року у зв`язку з ліквідацією податкової звільнена по переводу в Державну податкову адміністрацію в Великоковосілківському районі; з 26.11.1996 року прийнята по переводу в Державну податкову адміністрацію в Великоковосілківському районі на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора; з 01.09.1997 року переведена на посаду державного податкового інспектора; з 01.05.1998 року переведена старшим державним податковим ревізором-інспектором; 24.11.1998 року присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу; 07.06.2001 року призначена на посаду державного податкового інспектора; 01.08.2002 року переведена головним державним податковим інспектором; 24.11.2002 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу; з 01.08.2003 року на посаді начальника відділу організаційно-розпорядчої та правової роботи, прогнозування та аналізу податкових надходжень; 24.11.2004 року присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу; 28.05.2005 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора; 08.12.2005 року переведена на посаду старшого державного податкового інспектора; 14.04.2006 року призначена на посаду завідувача сектору зв`язків з громадськістю; 07.03.2012 року у зв`язку з реорганізацією ДПІ призначено в.о. начальника відділу оподаткування фізичних осіб; 26.03.2012 року призначено на посаду начальника відділу оподаткування фізичних осіб; 26.03.2012 року присвоєно чергове спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу; 19.08.2013 року звільнена в порядку переведення в Мар`їнську ОДПІ; 20.08.2013 року призначена в порядку переведення на посаду начальника відділу обслуговування платників податків Великоновосілківського відділення; 25.12.2013 року звільнена у зв`язку з переходом на виборну посаду голови сільської ради);

- з 03.02.2016 по 13.11.2017 позивач працювала в Мар`їнській об`єднаній державній податковій інспекції головного управління ДПС у Донецькій області (з 03.02.2016 року прийнята на посаду головного державного інспектора; 03.02.2016 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу; 08.02.2016 року переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора; 03.04.2017 року по 13.11.2017 року на посаді головного державного інспектора);

- з 14.11.2017 по 21.08.2019 позивач працювала в Головному управлінні ДФС у Донецькій області на посаді головного державного ревізора-інспектора. Мінімальний розмір страхового стажу для жінок становить 30 років (частина перша статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Суд зазначає, що дійсно, стаття 25 Закону № 3723-XII («Класифікація посад») не передбачає зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби. Поряд із цим, зарахування проходження військової служби до цього стажу передбачається актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (який діяв до 01.05.2016р.) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Крім того, відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про необхідність включення періодів роботи позивача з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 згідно відомостей трудової книжки позивача до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії.

Присвоєння посадовим особам податкових органів спеціальних звань, а не рангів державного службовця, не скасовує викладених вище положень щодо включення спірних періодів роботи до стажу державної служби.

З урахуванням зазначеного, суд констатує наявність у позивача станом на 01.05.2016 року більше 10 років стажу на посадах державної служби.

Таким чином, оскільки позивач досягла пенсійного віку встановленого ст. 26 Закону №1058 (60 років), має наявний страховий стаж (обставина не заперечується відповідачем, крім того позивачу призначено пенсію згідно Закону №1058) при цьому позивач має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 року більше 10 років, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палата Верховного Суду, висловленому у постанові від 13.02.2019р. у справі № 822/524/18.

Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, що відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної згідно Закону №1058 на пенсію за віком державного службовця, у зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року № 79 належить визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку правомірності висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання управління призначити і здійснити нарахування й виплату позивачу з 07.10.2022 року (дата звернення позивача про перехід на пенсію державного службовця) пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Головного управлінням ДПС у Донецькій області від 20.01.2022 року № 19/05-99-10-02-07, № 20/05-99-10-02-07.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувавлось.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.

При цьому у заяві не вказується про те, що ці витрати позивач понесе у майбутньому, водночас доказів того, що позивачем реально були сплачені грошові кошти на оплату правничої допомоги, суду не надано.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача на підтвердження факту оплати суми понесених витрат не надано жодного доказу оплати вказаної суми, водночас представником позивача не вказується про те, що такі витрати позивач має намір понести у майбутньому.

Оскільки суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у межах заяви та долучених до неї доказів, які свідчать про недоведеність понесених судових витрат, а відтак у стягненні таких витрат слід відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 200/4811/22 залишити без змін.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць