Справа № 140/9980/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/9980/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» (далі ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі ГУ ДПС у Житомирській області) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2023 №000/3735/06-30-09-02/43691830 у вигляді штрафу в розмірі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2022 Головним управлінням ДПС у Волинській області Державної податкової служби України було здійснено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт №03/9674/09-02/43691830 від 09.12.2022 відповідно до якого податковий орган дійшов до висновків порушення з боку ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2023 №000/3735/06-30-09-02/43691830 у вигляді штрафу в розмірі 500 000,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне оскарження, позивач подав скаргу до ДПС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №11135/6/99-00-06-03-02-06 від 04.05.2023 скаргу ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» було залишено без задоволення.

Позивач вважає, що під час фактичної перевірки, перевіряючим податковим органом не було встановлено жодних об`єктів, які за своїми ознаками та характеристиками відповідали би поняттям визначеним у ПК України, як «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний».

Вказав, що у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відсутні місця зберігання пального, які відповідали би ознакам встановленим нормами ПК України та відповідно не породжує обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального в таких місцях. Тому, немає підстав вважати, що діяльність ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відповідає визначенню поняття «зберігання пального», яка підпадає під вимоги ліцензування в розумінні Закону №481/95-ВР та відповідно, ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» не мав обов`язку отримувати ліцензію для здійснення такої діяльності.

Відтак, акт фактичної перевірки №03/9674/09- 02/43691830 від 09.12.2022 та рішення ГУ ДПС у Житомирський області про застосування фінансових санкцій від 23.02.2023 №000/3735/06-30-09-02/43691830 на суму штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу на суму 500 000,00 є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, вимогам законодавства, а отже є неправомірними та не можуть прийматися до уваги при прийнятті рішень про донарахування податкових зобов`язань та податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, такому суб`єкту господарювання необхідно буде отримувати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків, передбачених Законом №481/95-ВР, коли така ліцензія не отримується.

Отже, здійснення зберігання пального суб`єктом господарювання (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), що використовується для такого зберігання пального на праві власності або користування, є підставою для притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на право зберігання пального.

Представник відповідача зауважила, що позивач здійснює господарську діяльність за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, пр. Волі, 42, оф. 402, на підставі ліцензії на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі №00557 від 17.09.2020. Основний вид діяльності підприємства 46.71 - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Контролюючим органом в ході перевірки встановлено, що відповідно до наданих документів, зокрема: договору зберігання скрапленого газу №5 від 01.05.2021 укладеного з ТОВ «ДАНАЙ», договору зберігання скрапленого газу №SL/06-07-22 від 06.07.2022 укладеного з ТзОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ СЕРВІС», договору про надання послуг зберігання №01/09/2020/ГНС - ЛЮКС/TP від 01.09.2020 укладеного з ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» (ТОВ «РЕЗЕРВ ІНВЕСТ») та договору про надання послуг зберігання №12/02/2021, укладеного з СПАРТАК - ЛТР від 12.02.2021 з ТОВ «ГНС-СПАРТАК», платник податків здійснює зберігання газу вуглеводневого скрапленого, зокрема, за адресою місця зберігання: Житомирська обл., Радомишльський р-н, смт Городок, вул. Заводська, 2 (уніфікований номер акцизного складу 1015684).

Відповідно до наданої Довідки про товарні (підакцизні) залишки платника податків на 30.11.2022 встановлено, що залишки газу вуглеводневого скрапленого, переданого на зберігання від платника податків становлять:

- склад ТОВ «ДАНАЙ» - 2,6 тонни;

- склад ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ СЕРВІС» - 2,3 тонни;

-склад ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» (ТОВ «РЕЗЕРВ ІНВЕСТ») - 603,6 тонни;

- склад ТОВ «ГНС-СПАРТАК» - 0,4 тонни.

Згідно аналітичної системи «Єдине вікно подання електронної звітності», підсистеми «Єдиний реєстр акцизних накладних» поставки власного пального платника податків на зберігання зазначеним суб`єктам підтверджуються відповідними акцизними накладними складеними та зареєстрованими в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Таким чином, посадовими особами контролюючого органу встановлено зберігання пального без придбання відповідної ліцензії, чим порушено вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР в частині зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, смт Городок, вул. Заводська, 2.

Представник відповідача вважає, що рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 23.02.2023 №000/3735/06-30-09-02/43691830 про застосування штрафної санкції в розмірі 500000,00 грн на підставі порушення статті 15 Закону 481/95-ВР (в частині зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, смт Городок, вул. Заводська, 2, є законним, об`єктивним та не підлягає скасуванню.

З врахуванням наведеного, просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Крім того, представник відповідача подала клопотання про здійснення розгляду справи за правилами загального провадження та за участі сторін у справі.

Щодо клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи за правилами загального провадження та за участі сторін у справі.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що позивач надав всі підтверджуючі документи перевіряючим податкового органу щодо факту зберігання скрапленого газу у зберігачів, а саме: договори про надання послуг зберігання із всіма необхідними первинними документами з наступними компаніями - зберігачами:

- ТОВ «ДАНАЙ» договір зберігання скрапленого газу №5 від 01.05.2021;

- ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ СЕРВІС» договір зберігання скрапленого газу №SL|06-07-22 від 06.07.2022;

- ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» (нове найменування ТОВ «РЕЗЕРВ ІНВЕСТ ПЛЮС») договір про надання послуг зберігання №01/09/2020/ГНС-ЛЮКС від 01.09.2020;

- ТОВ «ГНС-СПАРТАК» договір №12/02/2021/СПAPTАК-ЛТР про дання послуг зберігання від 12.02.2021.

Предметом вищезазначених укладених договорів є послуги зберігання скрапленого вуглеводневого газу (далі - СВГ), який належить поклажодавцю - ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» та буде надходити залізницею та/або автотранспортом до місця зберігання.

За змістом укладених договорів, повернення зберігачем скрапленого газу зі зберігання може здійснюватися за вибором поклажодавця шляхом: відвантаження (наливу) поклажодавцю або його кінцевих отримувачів скрапленого газу згідно заявок поклажодавця.

Згідно заявок на відвантаження позивача в рамках укладених договорів, пальне прийняте на зберігання відвантажується (повертається) на кінцевих отримувачів пального, у тому числі шляхом наливу в автомобільні цистерни перевізників з якими позивач уклав відповідні договори перевезення.

Представник позивача зазначив, що у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відсутні в оренді або власності споруди та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального.

Скраплений газ зберігається на газонаповнювальних станціях, які належать зберігачам.

Також, у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відсутні транспортні засоби для перевезення пального. Послуги з перевезення пального надаються відповідними транспортними компаніями - перевізниками, з якими у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» укладені відповідні договори на перевезення вантажів (нафтопродукти та скраплений газ).

Основним видом діяльності ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами згідно коду КВЕД 46.71.

Господарська діяльність з оптової торгівлі паливом здійснюється на підставі ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, виданої 17.09.2020 за реєстраційним номером 00557.

На виконання статутних цілей ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» здійснюється господарська діяльність та укладено господарські договори, в тому числі поставки та купівлі - продажу скрапленого газу та нафтопродуктів. Вказаний факт не заперечується відповідачем.

Наявність акцизних складів у зберігачів, з якими ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» уклало договори про надання послуг зберігання за місцями зберігання підтверджується довідками про розпорядниками акцизних складів з зареєстрованими акцизними складами та ліцензіями на право зберігання пального: ГНС «ПРОГРЕС-КИЇВ» - Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка 1-В; ГНС «ДАНАЙ» - м Кіровоград, вул. Мурманська, 1; ГНС «СПАРТАК» - Житомирська обл., Радомишльський р-н, смт Городок, вул. Заводська, 2; ГНС «ПРИВІЛЬНЕ» - Дніпропетровська обл., Солонянський р-н, с. Надіївка, вул. Шосейна, 1-Г.

ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» не має зареєстрованих акцизних складів за вказаними адресами і згідно чинного законодавства України не зможе зареєструвати акцизний склад, який вже зареєстрований за іншим суб`єктом господарювання.

Представник позивача зазначив, що у продовж 2022 року за послуги зберігання ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» сплатило за послуги зберігання: ТОВ «РЕЗЕРВ ІНВЕСТ ПЛЮС» (ГНС ПРИВІЛЬНЕ) - 8 389 632, 89 грн з ПДВ; ТОВ «ДАНАЙ» - 79 674, 90 грн з ПДВ; ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ СЕРВІС» - 502 683,75 грн з ПДВ.

Підтверджуючі документи щодо реальності господарських взаємовідносин щодо послуг зберігання між ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» та зберігачами містяться в матеріалах справи, а також надавалися в ході фактичної перевірки, що і не заперечується відповідачем.

За ознаками (характеристиками) діяльність ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» не відповідає визначенню поняттю «діяльність зі зберігання пального».

Під час фактичної перевірки, перевіряючим податковим органом не було встановлено жодних об`єктів, які за своїми ознаками та характеристиками відповідали би поняттям визначеним у ПК України, як «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний».

Позивач не був зберігачем пального, а брав участь у вищезазначених правовідносинах, як суб`єкт господарювання що отримує послуги (зберігання та наливу) від контрагентів - зберігачів в рамках укладених договір зберігання.

Представник позивача вважає, що позиція податкового органу, що відображена в податковому повідомленні - рішенні, суперечить змісту Закону №481/95-ВР, оскільки відповідач ототожнює господарську діяльність зі зберігання пального і господарську діяльність з оптової торгівлі пальним.

У ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відсутні місця зберігання пального, які відповідали би ознакам встановленим нормами ПК України та відповідно не породжує обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального в таких місцях.

Вказав, що немає підстав вважати, що діяльність ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відповідає визначенню поняття «зберігання пального», яка підпадає під вимоги ліцензування в розумінні Закону №481/95-ВР та відповідно, ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» не мав обов`язку отримувати ліцензію для здійснення такої діяльності.

Представник позивача просив адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області, на підставі ст. 20, п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України та наказу від 29.11,2022 №2137-п проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суб`єкта господарювання ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» та фактичного місця провадження його діяльності, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 42, офіс 404.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 09.12.2022 №03/9674/09-02/43691830, яким встановлено порушення позивачем ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР) та п. 63.3 ст. 63 ПК України.

За наслідками проведеної перевірки, ГУ ДПС у Житомирській області прийнято рішення від 23.02.2023 №000/3735/06-30-09-02/43691830 про застосування штрафної санкції в розмірі 500 000,00 грн у зв`язку з порушенням ст. 15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, смт Городок, вул. Заводська, 2).

Скориставшись правом на адміністративне оскарження, позивач подав скаргу до ДПС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №11135/6/99-00-06-03-02-06 від 04.05.2023 скаргу ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» було залишено без задоволення.

Вважаючи спірне рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500 000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

За змістом частини восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною тридцять другою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений частиною тридцять восьмою цієї статті.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто-та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі. Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема: зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 (справі №540/4291/20) застосував норми статтей 15, 17 Закону №481/95-ВР у подібних правовідносинах у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і дійшов до висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлені як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Саме такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 29.06.2022 у справі №200/11016/20-а.

Як встановлено судом, фактична перевірка проведена контролюючим органом за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 42, офіс 404.

Позивач має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі терміном дії з 17.09.2020 до 17.09.2025 (а.с.76).

З метою зберігання придбаних нафтопродуктів та у відповідності зі ст. 936 ЦК України, ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» було укладено договори про надання послуг зберігання із компаніями-зберігачами, а саме: ТОВ «ДАНАЙ» договір зберігання скрапленого газу №5 від 01.05.2021; ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ СЕРВІС» договір зберігання скрапленого газу №SL|06-07-22 від 06.07.2022; ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» (нове найменування ТОВ «РЕЗЕРВ ІНВЕСТ ПЛЮС») договір про надання послуг зберігання №01/09/2020/ГНС-ЛЮКС/ТР від 01.09.2020; ТОВ «ГНС-СПАРТАК» договір №12/02/2021/СПАРТАК-ЛТР про дання послуг зберігання від 12.02.2021 (а.с.128-136, 84-91, 143-150, 190-201).

Предметом вищезазначених укладених договорів є послуги зберігання скрапленого вуглеводневого газу (далі - СВГ), який належить поклажодавцю - ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» та буде надходити залізницею та/або автотранспортом до місця зберігання.

Господарська діяльність зі зберігання скрапленого газу вищезазначених контрагентів здійснюється на підставі: ліцензії на право зберігання пального.

Місце зберігання скрапленого газу є зареєстровані акцизні склади, розпорядниками яких є зберігачі з якими укладені договори зберігання.

Факт надання (від зберігача) та прийняття (від поклажодавця) послуг зберігання за вищезазначеними договорами підтверджується належними первинними документами, а саме: актами приймання - передачі послуг (в яких міститься про вид послуг (зберігання), кількість, вартість), товаро-транспортними накладними, актами приймання на зберігання скрапленого газу, заявками на відвантаження скрапленого газу.

Оплата послуг за зберігання нафтопродуктів підтверджується копіями реєстру платіжних операцій по оплаті в адресу контрагентів.

Судом встановлено, що у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» відсутні в оренді або власності споруди та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального. Скраплений газ зберігається на газонаповнювальних станціях, які належать зберігачам.

Відповідач обґрунтовує правомірність застосування до позивача штрафної санкції наявністю на балансі пального, однак, вказане не свідчить про зберігання позивачем пального, оскільки за своїми ознаками (характеристиками) діяльність ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» не відповідає визначенню поняттю «діяльність зі зберігання пального».

Разом з тим, ліцензія на право у ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі за реєстраційним номером 00557, підтверджує відсутність у позивача місця оптової торгівлі пальним, а відтак, зберігання пального здійснюється на підставі права користування (надання послуг) відповідно до договорів зберігання.

Відтак, висновок контролюючого органу, зроблений під час фактичної перевірки, про зберігання позивачем пального без отримання відповідної ліцензії спростовано належним та допустимим доказом, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 7 500,00 грн згідно із платіжною інструкцією від 08.05.2023 №464.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 7 500,00 грн.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин третьої, четвертої цієї статті КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, надано наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 12.12.2022, копію акту №2 приймання-передачі послуг від 13.06.2023, копії прибуткового касового ордеру №2 від 13.06.2023 та квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 13.06.2023, копію рахунку на оплату №2 від 13.06.2023.

Приписами частини першої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини друга, третя статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, згідно акту №2 приймання-передачі послуг від 13.06.2023 до договору про надання правової допомоги №ЛТР-АДВ/10 від 12.12.2022, адвокатом Мартиненко Ю.І. надано ТзОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» такі правничі послуги: підготовка адміністративного позову з оформленням необхідних додатків та копій (4 год.); підготовка відповіді на відзив на позовну заяву з оформленням необхідних додатків та копій (2 год.).

Таким чином, згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги сплачено 5 000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є співмірним з наданими послугами.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною, а тому підлягає відшкодуванню позивачу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області про застосування фінансових санкцій від 23 лютого 2023 року №000/3735/06-30-09-02/43691830 у вигляді штрафу в розмірі 500 000,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області (10003, місто Житомир, вулиця Юрка Тютюнника, 7, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» (43010, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 42, офіс 404, ) судовий збір в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок та витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук