Справа № 140/1596/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/1596/22 пров. № А/857/5048/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 17 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому після зміни своїх вимог просив:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП) щодо відмови у наданні йому невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП від 11 січня 2022 року №8 о/с;

зобов`язати надати з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України або стану війни невикористані щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у зручний для позивача час.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 140/1596/22, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 11 січня 2022 року №8 о/с не є належним, оскільки вказаний наказ фактично вичерпав свою дію, а сам позов у цій частині не спрямований на захист порушених прав позивача та їх відновлення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог

Також суд врахував, що згідно з наказом ГУ НП від 30 березня 2022 року №111 о/с позивача відповідно до статті 65 Закону України Про Національну поліцію переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. У вказаному наказі зазначено, що основна та додаткові оплачувані відпустки за 2021 рік та 2022 рік не надавались. Відпустка відповідно до статті 12 Закону №3551-XII за 2022 рік використана.

Таким чином, на думку суду, відповідно до норм законодавства ОСОБА_1 може використати основну та додаткову оплачувані відпустки за 2021 рік у територіальному підрозділі, у якому він на даний час проходить службу. Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ НП надати з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України або стану війни невикористані щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у зручний для позивача час.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення його позовних вимог.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору.

При цьому звертає увагу, що доводи позивача при винесені оскаржуваного рішення судом не враховано без зазначення закону, якими керувався суд при їх відхиленні.

Окрім того стверджує, що відповідач не ознайомлював його з графіком відпусток і ГУ НП на рапорт позивача про надання конкретного виду відпустки на власний розсуд переформулював підстави, видавши наказ про надання позивачу зовсім іншого виду відпустки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП по 01 квітня 2022 року.

Наказом ГУ НП від 30 березня 2022 року №111 о/с позивача відповідно до статті 65 Закону України Про Національну поліцію переведено для подальшого проходження служби до ГУ НП в Івано-Франківській області.

05 січня 2022 року позивач звернувся до ГУ НП із рапортом, у якому просив надати невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік з 12 січня 2022 року відповідно до статей 92, 93 Закону України Про національну поліцію та пункту 12 частини 1 статті 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. До вказаного рапорту позивач надав копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Наказом ГУ НП від 11 січня 2022 року №8 о/с По особовому складу підполковнику поліції ОСОБА_1 , начальнику тренінгового центру надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 12 по 25 січня 2022 року включно.

Окрім того, листом ГУ НП від 11 січня 2022 року №63/04/12/3-2022 позивача було повідомлено, що відповідно до статті 10 Закону України Про відпустки черговість надання відпусток, визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом. Згідно із наказом ГУ НП від 26 лютого 2018 року №347 Про порядок оформлення щорічних відпусток поліцейським, державним службовцям та іншим працівникам рапорти на відпустки подаються щомісяця до 5 числа наступного періоду відповідно до затверджених графіків. Враховуючи викладене, згідно з графіком надання чергових відпусток у 2022 році відпустка позивача запланована на травень, серпень та листопад 2022 року.

ОСОБА_1 не погодився із такими діями ГУ НП та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток, зокрема: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з частинами 10-11 статті 10 цього Закону черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Закон України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Як передбачено статтею 92 Закону № 580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році, не передбачено. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Також статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачені пільги учасникам бойових дій, зокрема пунктом 12 частини першої, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як слідує з матеріалів справи, 05 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про надання йому невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік відповідно до статей 92, 93 Закону України «Про національну поліцію» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Наказом ГУ НП від 11 січня 2022 року №8 о/с По особовому складу на підставі рапорту від 05 січня 2022 року підполковнику поліції ОСОБА_1 , начальнику тренінгового центру надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 12 по 25 січня 2022 року включно.

Згідно з наказом ГУ НП від 30 березня 2022 року №111 о/с «По особовому складу» позивача відповідно до статті 65 Закону України Про Національну поліцію переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. У вказаному наказі зазначено, що основна та додаткові оплачувані відпустки за 2021 рік та 2022 рік не надавались. Відпустка відповідно до статті 12 Закону №3551-XII за 2022 рік використана.

При цьому матеріали справи не містять доказів про відмову ГУ НП у наданні позивачу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, а свідчать про відсутність належного реагування відповідача на рапорт ОСОБА_1 , тобто про протиправну його бездіяльність.

Попри те, позивач фактично погодився із наказом ГУ НП від 11 січня 2022 року № 8 о/с та відбув у додаткову відпустку із збереженням заробітної плати у період з 12 січня по 25 січня 2022 року.

Формулюючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 не зазначав про необхідність визнання судом протиправною бездіяльності ГУ НП щодо розгляду його рапорту від 05 січня 2022 року.

За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Водночас суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ ГУ НП від 11 січня 2022 року №8 о/с є актом індивідуальної дії та вичерпав свою за встановлених обставин.

Разом із тим, після винесення наказу ГУ НП від 30 березня 2022року № 111 о/с про переведення позивача для подальшого проходження служби до ГУ НП в Івано-Франківській області з 01 квітня 2022 року у відповідача позбавлений можливості надати ОСОБА_1 невикористані щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у зручний для нього час, оскільки такі повноваження перейшли до ГУ НП в Івано-Франківській області, яке не залучене до участі у справі, що розглядається.

Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту його порушеного права є неналежним, оскільки не спрямований на захист порушених прав позивача та їх відновлення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 140/1596/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк