Справа № 160/1031/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2023 року м.Дніпросправа № 160/1031/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 160/1031/23 (суддя Дєєв М.В., справа розглянута в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1) у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також у здійсненні перерахунку стажу відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум і проводити відповідні виплати як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити зарахування ОСОБА_1 часу відбування у засланні, на спецпоселенні з 1949 року по січень 1956 року, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, до трудового стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, як репресована особа, яка потім була реабілітована, звертався до відповідача-1 із заявою про здійснення перерахунку стажу роботи, згідно ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як пільгу по обчисленню стажу до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування на засланні (спецпоселенні) з 1949 року по січень 1956 року, на підставі Закону України №962 (в редакції 2018 року) та у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07 грудня 2022 року. Однак, рішенням відповідача було відмовлено у такому перерахунку, оскільки позивач був виселений до Казахстану разом з матір`ю як член сім`ї по національним мотивам, він не є репресованою особою, а є особою потерпілою від репресій і тому норма статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість зарахування репресованим особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі на позивача не розповсюджується. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у перерахунку пенсії відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також у здійсненні перерахунку стажу відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач-2).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №65 від 05.01.2023 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2022 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити зарахування ОСОБА_1 часу відбування у засланні, на спецпоселенні з 1949 року по січень 1956 року, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, до трудового стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач-1 вказує, що ОСОБА_1 , як член сім`ї ОСОБА_2 , є реабілітованим по факту адміністративного виселення на підставі рішення № 1 від 05.03.2005, що підтверджується довідкою Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Ярмолинецької районної ради Хмельницької області від 25.08.2005. Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 10.11.2020 ОСОБА_1 користується пільгами, встановленими Законом України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національної ознакою». Матеріалами пенсійної справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримує надбавку до пенсії, як член сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, в розмірі 43, 52 грн відповідно до п.4.2. постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». Вказує, що позивач не є репресованою особою, а є членом сім`ї, яких було примусово висилено до Казахстану разом із матір`ю по національним мотивам, тому норма статті 77 Закону № 1788-ХІІ на позивача не поширюється. Зазначає, що чинним Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також іншими законодавчими актами України право осіб, яких визнано потерпілими від репресій, на отримання пільг, виплат або інших компенсацій не передбачено.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач-2 своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є реабілітованою особою відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 від 07.12.2022 року та має пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.12.2022 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок в кратному розмірі за період знаходження в засланні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2022 року розглянуто заяву позивача від 13.12.2022 року та відмовлено у здійсненні вказаного перерахунку, оскільки ОСОБА_1 був виселений до Казахстану разом з матір`ю, як член сім`ї по національним мотивам, він не є репресованою особою, а є особою потерпілою від репресій і тому норма статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість зарахування репресованим особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі на позивача не розповсюджується. Враховуючи вищевикладене в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви від 13.12.2022 року щодо перерахунку зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року із зарахуванням стажу в кратному розмірі за період знаходження в засланні відмовити.

30.12.2022 року позивач звертався із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії зміна надбавки, а саме перерахунок згідно ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.01.2023 року №65 розглянуто заяву позивача від 30.12.2022 року та відмовлено у здійсненні вказаного перерахунку, оскільки ОСОБА_1 був виселений до Казахстану разом з матір`ю, як член сім`ї по національним мотивам, він не є репресованою особою, а є членом сім`ї, яких було примусово переселено, і тому норма ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість надання підвищення у розмірі 50% на заявника не розповсюджується. Згідно даних електронної пенсійної справи №65 надбавка членам сімей реабілітованих призначена та виплачується у розмір 43,52 грн.

Вважаючи протиправною відмову відповідача-2 у перерахунку пенсії відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також у здійсненні перерахунку стажу відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції зазначав, що з 05.05.2018 позивач відновиться до кола осіб, до яких можуть бути застосовано пільги відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст.1 доповнено ч.3 згідно із Законом №2353-XII від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон № 2325-VIII) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону N 962-XII, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., N 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-XII.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Згідно з п.2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України N 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Приписами п."г" ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не пп.2 п 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Тобто, виходячи з пріоритетності пп.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та п."г" ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», потрібно застосовувати до спірних правовідносин положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою Ярмолинецької районної ради від 25.08.2005 року позивача реабілітовано та визнано реабілітованою особою.

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 від 07.12.2022 року позивач має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось, а його статус як реабілітованої особи не оспорюється.

Зі змісту рішення відповідача-2 від 05.01.2023 року №65 встановлено, що позивач відповідно постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 отримує підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн..

Оскільки з 05.05.2018 Законом №962-XII розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, право на перерахунок підвищення до пенсії виникло з 05.05.2018.

Таким чином, враховуючи прийняття відповідачем-2 рішення від 05.01.2023 року №65, яким відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним захистом прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення та зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі, відповідно до вимог ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Згідно визначення, яке міститься у ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Позивач був примусово виселений, тобто відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» перебував у засланні, а відтак, має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Враховуючи викладене вище, рішення відповідача-2 про відмову у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягало скасуванню.

Тому, позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 здійснити зарахування ОСОБА_1 часу відбування у засланні, на спецпоселенні з 1949 року по січень 1956 року, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, до трудового стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також підлягала задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо можливості часткового задоволення позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 160/1031/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак