Справа № 756/2935/23
Суддя: Тиха О. О.
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

23.06.2023 Справа № 756/2935/23
Справа №756/2935/23
Провадження №2-а/756/59/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шевченко Т.Ю., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним адміністративним позовом.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою серії 1КІ № 3 від 02.03.2023, складеною головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохловим О.М., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Зазначає, що про складання постанови позивач дізнався, коли підійшов до місця, де залишив свій автомобіль Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , та побачив, що транспортний засіб відсутній. Після чого, ОСОБА_1 за допомогою цифрового застосунку «Київ Цифровий» з`ясував, що його автомобіль евакуйовано на штраф-майданчик та відносно нього складено постанову серії 1КІ № 3 від 02.03.2023, у зв`язку з порушенням п.15.9 и) ПДР України, а саме: за зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

Вважає, що вказана постанова є протиправного, винесена з порушеннями норм чинного законодавства, її зміст не відповідає дійсності, а тому підлягає скасуванню.

Вказує на те, що фотофіксація правопорушення відбувалась за допомогою приладу фіксації - терміналу ParkUP, без зазначення його ідентифікаційного номеру та будь-яких інших ідентифікуючих відомостей, а також відомостей щодо його сертифікації та повірки на дату винесення оскаржуваної постанови. Крім того, ОСОБА_1 постанову серії 1КІ № 3 від 02.03.2023 не отримував та з її змістом не був ознайомлений, при цьому, інспектором, усупереч вимогам ст. 279-1 КУпАП, не було залишено повідомлення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На думку представника позивача, постанова серії 1КІ № 3 від 02.03.2023 не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема: не містить відомостей щодо серії та номеру ручного лазерного світловіддалеміру, яким здійснювалось вимірювання, а здійснений спосіб фотофіксації унеможливлює повноцінне сприйняття обставин, оскільки відсутні панорамна, вузлова та детальна фотозйомки. Додатково зазначила, що інспектором не надано доказів того, що зупинка транспортного засобу позивача створювала перешкоду іншим транспортним засобам, а сам факт здійснення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місті виїзду не можна вважати кваліфікуючою обставиною правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням вищенаведеного просить: визнати протиправною та скасувати постанову головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова О.М. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. та закрити провадження по справі; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 547,54 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Представником Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав. Зазначає, що 02.03.2023 головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохловим О.М. було складено постанову серії 1КІ № 3, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 02.03.2023 о 08:39 год. за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського Петра, 5, зупинив транспортний засіб Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, чим порушив пункт 15.9 и) Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст.122 КУпАП.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем не оспорюється факт зупинки належного йому транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Калнишевського Петра, 5, у м. Києві, у місці зображеному на фото, яке здійснено за допомогою терміналу ParkUP, разом з тим, ОСОБА_1 не згоден з методом фотофіксації та оцінкою зафіксованого факту інспектором.

У той же час, зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , зупинено за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського Петра, 5, ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, безпосередньо біля виїзду з неї, фактично на проїзній частині, що є порушенням пункт 15.9 и) ПДР України, що створювало перешкоду дорожньому руху та загрозу безпеці руху іншим транспортним засобам. Дане порушення є очевидним, тому відсутність даних щодо вимірювання фактичної відстані від транспортного засобу до виїзду з прилеглої території, за вказаних обставин, не може слугувати підставою для скасування постанови. В результаті чого, відповідно до приписів ст. 265-4 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про тимчасове затримання вищевказаного автомобіля шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик.

Щодо тверджень позивача та його представника про відсутність відомостей щодо сертифікації та повірки приладу фіксації - терміналу ParkUP представник відповідача зазначила, що, оскільки фотофіксація здійснювалась не в автоматичному режимі, то вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в цьому випадку не застосовуються, разом з тим, вказаний пристрій має відповідний сертифікат перевірки. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., оскільки вказані витрати не підтверджені жодними об`єктивними доказами.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що постановою головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова О.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № 3 від 02.03.2023 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 02.03.2023 о 08:39 год. за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського Петра, 5, транспортний засіб Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , було зупинено ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, що є порушенням пункту 15.9 и) Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст.122 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 15.9 и) ПДР України стоянка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що здійснення стоянки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У свою чергу, стаття 279-1 КУпАП визначає особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

У відповідності до частини першої ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Стаття 14-2 КУпАП визначає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (ч.3 ст. 219 КУпАП).

Відповідно до Положення про Департамент транспортної інфраструктури Київської міської ради (КМДА), затвердженого розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 19.11.2018 р. № 2089 (із змінами), Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є структурним підрозділом виконавчого органу КМР (КМДА). Пунктом 5 Положення передбачені завдання Департаменту, а пунктом 7 - повноваження інспекторів паркування.

Інспектори з паркування - це державні службовці, які виконують функції держави.

Мета роботи інспекторів з паркування: зменшення середньої тривалості стоянки автомобіля; звільнення вулиць від хаотичного паркування автомобілів (розвиток паркувального простору); зниження кількості автомобілів в центрі міста; розвиток інфраструктури пішохідних зон і велодоріжок, а також громадського транспорту; профілактична і роз`яснювальна робота з водіями транспортних засобів. Функціональні обов`язки інспекторів з паркування: інспектування вулиць на предмет виявлення порушення правил зупинки, стоянки; здійснення фіксації порушень правил зупинки, стоянки, паркування, в тому числі несплату послуг паркування у режимі фотозйомки (відеозапису); встановлення особи, відповідальної за порушення правил паркування; винесення постанови по справам про адміністративні правопорушення за порушення стоянки та зупинки, правил паркування; внесення інформації про адміністративні правопорушення до відповідних реєстрів.

Також інспектори здійснюють фотофіксацію (відеозапис) порушень ПДР України в розділі стоянки, зупинки, та притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, головний інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлов О.М. наділений повноваженнями наклади адміністративні стягнення на підставі КУпАП.

Щодо неотримання позивачем постанови та неознайомлення з її змістом, суд зазначає наступне.

Згідно частини п`ятої ст. 279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідно до приписів ч. 7 ст. 279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи), тільки якщо вона не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення або за зверненням такої особи.

Крім того, ч.1 ст. 279-4 КУпАП передбачена можливість передачі інформації про фіксування в автоматичному режимі або режимі фотозйомки (відеозапису) адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, з використанням повідомлень рухомого (мобільного) зв`язку та/або електронної пошти.

При цьому, як вбачається з документів, долучених до позовної заяви, зокрема: квитанції № 207371904, позивачем 02.03.2023 була сплачена як сума штрафу, так і послуги з евакуації та збереження транспортного засобу на спеціальному майданчику, тобто останньому було достеменно відомо про складання постанови відносно нього, крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідна інформація була отримана ним за допомогою мобільного застосунку «Київ Цифровий».

Частиною 3 ст. 279-1 КУпАП передбачено, що якщо адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Разом з тим, відповідно до приписів статті 265-4 КУпАП передбачена можливість тимчасового затримання транспортного засобу інспектором з паркування, яке здійснюється шляхом доставки транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у разі вчинення порушення, передбаченого зокрема ч.3 ст. 122 КУпАП, якщо розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.

При цьому, розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 ставиться в вину порушення пункт 15.9 и) ПДР України, а саме те, що останнім було зупинено його транспортний засіб ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, що у розумінні статті 265-4 КУпАП є перешкодою дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху, та підставою для тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик, суд приходить до висновку, що інспектором не були порушені вимоги законодавства в цій частині.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів (ст. 280 КУпАП).

За змістом норм ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як наголошує ч.1-2, ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі наданих письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

За змістом ч.1-2, ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1-2, ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як зазначено у ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказане твердження закріплено у правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі №670/346/17.

На підтвердження правомірності складання постанови відповідачем надано до суду копію оскаржуваної постанови; копію матеріалів фотофіксації до постанови; копію сертифікату перевірки.

Так, відповідно до постанови серії 1КІ № 3 від 02.03.2023 позивачем було порушено пункт 15.9 и) ПДР України при зупинці транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому, позивачем не заперечується, що він є власником транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 .

Судом окремо зауважується, що позивачем не оспорюється та не заперечується той факт, що належний йому транспортний засіб Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , був припаркований 02.03.2023 о 08:39 год. за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського Петра, 5.

Разом з тим, позивач не згоден з тим, що зупинку приналежного йому транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовано інспектором без зазначення його ідентифікаційного номеру, відомостей щодо його сертифікації та повірки.

У примітці ст. 14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи;зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Так, у постанові серії 1КІ № 3 від 02.03.2023 зазначено, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: Термінал ParkUP. Адреса веб-сайту в мережі Інтернет з матеріалами kyiv.digital/penalty/chek, ідентифікатор для доступу до інформації на веб-сайті - номер постанови.

Таким чином, зазначення ідентифікаційного номеру терміналу ParkUP, відомостей щодо його сертифікації та повірки не є обов`язковим реквізитом відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Водночас, в матеріалах справи наявний Сертифікат перевірки терміналу ParkUP, виданий ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» UA.TR.001 100-20 Rev.0 від 29.07.2020.

Суд, дослідивши матеріали фотофіксації, приходить до висновку, що кожен фотознімок містить позначення, дату та час, дані GPS координат, що відповідає вимогам здійснення фото фіксації, передбаченим ст. 14-2 КУпАП. При цьому, з фотоматеріалів, які стали підставою для винесення оспорюваної постанови вбачається, що транспортний засіб марки Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач, 02.03.2023 зупинено за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського Петра, 5, ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, безпосередньо біля виїзду з неї, фактично на проїзній частині, що є порушенням пункту 15.9 и) Правил дорожнього руху України, та вказані факти є очевидними та не потребують здійснення додаткових замірів.

За таких обставин, з врахуванням встановлених обставин, суд зазначає, що наявні у матеріалах справи, зокрема копії фотофіксації транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , є належним доказом порушення позивачем пункту 15.9 и) ПДР України, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування, матеріали фотофіксації містять інформацію про обставини події та підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У той же час, вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправний такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 по справі №826/11623/16, від 14.08.2018 по справі №826/15341/15 та постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

При цьому, Верховний Суд у Постанові від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16 зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Отже, розбіжності, на які вказує позивач у своєму позові, не є тим дефектом адміністративного акта, що впливає на зміст прийнятого рішення.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 по справі № 826/15341/15.

Якщо спірне рішення прийнято органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Також правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності, була висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та у постанові від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 (провадження №К/9901/21710/18), де колегія судців не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Крім того, суд приймає до уваги, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Суд враховує, що велика кількість дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками відбуваються саме через нехтування учасниками дорожнього руху Правилами дорожнього руху. Безпека руху це зобов`язання водія не тільки по відношенню до себе, але й до інших учасників руху, оскільки порушення учасниками дорожнього руху правил безпеки руху, як правило, призводить до непередбачуваних наслідків, зокрема загрози життю та здоров`ю громадян, пошкодження майна тощо.

З урахуванням наведеного, враховуючи те, що, по-перше, складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення законодавства у сфері паркування міста Києва є складовою частиною виконання посадовою особою Інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089; по-друге, власником транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_1 , є позивач, по-третє, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, зафіксоване фотозйомкою (із зазначенням дати, місця розташування транспортного засобу та географічних координат) вказаних обставин в кількості семи зображень з різних ракурсів, - суд дійшов висновку про правомірність і законність винесеної відповідачем постанови.

Отже, доводи позивача стосовно недотримання відповідачем норм КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25.

Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохловим О.М. було дотримано вимоги ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, при цьому оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст.283КУпАП, у тому числі викладено суть вчиненого порушення.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.

В той же час надані представником відповідача докази підтверджують вину позивача у вчиненні ним зазначеного в постанові правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Тиха