Справа № 460/24186/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/24186/22 пров. № А/857/3768/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі за апеляційною скаргою Головного Управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року (суддя першої інстанції Нор У.М., м. Рівне, повне рішення складено 10.02.2023)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 129 о/с від 05.07.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновленні на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 06.07.2022; стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 06.07.2022 по день поновлення на службі.

В обґрунтування заявленого позову вказав, що 28.06.2022 подав начальнику ГУНП в Рівненській області рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з ненормованим робочим днем. На звільненні наполягав з 05.07.2022. На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 05.07.2022 № 129 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. В наказі зазначено, що підставою звільнення позивача став рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням від 28.06.2022 та довідка УЛМТЗ ГУПН в Рівненській області від 30.06.2022. Позивач вважає, що звільнення його зі служби 05.07.2022 відбулося неправомірно, оскільки він був позбавлений права на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку. Також, сторонами не узгоджено дату звільнення позивача, що є порушенням п.68 Положення № 114 про необхідність дотримання тримісячного строку після подання рапорту про звільнення за власним бажанням. З наведених обставин просив позовну заяву задовольнити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Рівненській області №129 о/с від 05.07.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 06.07.2022. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 06.07.2022 по 10.02.2023 в розмірі 58551,64 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивача було правомірно звільнено зі служби в поліції, оскільки він особисто написав заяву, в якій висловив бажання бути звільненим з 5 липня 2022 року. Керівник установи погодив дату звільнення, отже домовленість між сторонами була досягнута. Тому підстав для надання терміну для відпрацювання немає. Також звільнення відбулось з дотриманням пункту 68 Положення № 114. Заяви про відкликання рапорту ОСОБА_1 не подавав. Отже, підстав для скасування наказу про звільнення немає.

У судовому засіданні представник апелянта Плотка І.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник позивача Дяденчук А.І. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був прийнятий на службу в Головне управління Національної поліції в Рівненській області, що підтверджено інформацією з послужного списку позивача (особистий № 0052773) (а.с. 62).

28.06.2022 позивач подав начальнику Головного управління Національної поліції в Рівненській області рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з ненормованим робочим днем. На звільненні наполягав з 05.07.2022 (а.с.10, зворотня сторінка).

На підставі довідки № 34 від 30.06.2022 ОСОБА_1 видано предмети однострою особистого користування, розрахунок вартості яких складав 4247 грн (а.с. 11).

Відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 05.07.2022 №129 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням (а.с. 11, зворотня сторінка). Підставою звільнення вказано став рапорт про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням від 28.06.2022 та довідка УЛМТЗ ГУПН в Рівненській області від 30.06.2022.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такого звільнення з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 статті 3 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України № 580-VІІІ службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно з частиною першої статті 60 Закону України № 580-VІІІ проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частин 1, 3 та 4 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Приписами статті 60 Закону № 580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

За приписами пунктів 10, 21 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

У відповідності до підпункту «ж» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з пунктом 70 Положення № 114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ; осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Проте, порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення № 114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

Із аналізу пункту 68 Положення № 114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі № 21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі № 819/744/16, від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16, від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Враховуючи зміст положень підпункту «ж» пункту 64 та пункту 68 Положення №114, суд приходить до висновку, що службовець може бути звільнений:

- за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, про що він зобов`язаний повідомити прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення;

- за взаємною домовленістю службовця із суб`єктом призначення ( тобто за угодою сторін) до закінчення вказаного тримісячного строку, передбаченого пунктом 68 Положення № 114.

Отже, звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту) є можливим.

Водночас, для цього має бути обопільна згода двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того, хто ухвалює рішення про звільнення.

За відсутності такої згоди між сторонами, звільнення не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

Судом з`ясовано, що позивач звільнений (відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII) на підставі його рапорту від 28.06.2022.

Досліджуючи зміст поданого позивачем рапорту, суд дійшов висновку, що конкретна дата звільнення зі служби в поліції між позивачем та відповідачем не погоджувалась.

Так, суд зазначає, що позивач вказав, що звільнення має відбутися з 5 липня 2022 року.

Однак, відповідач видав наказ про звільнення 5 липня 2022 року, а саме звільнення відбулось 6 липня 2022 року. При цьому, день звільнення є останнім днем служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що погодження конкретної дати звільнення між сторонами не відбулося.

При цьому, подання позивачем рапорту про звільнення зі служби не вказує на обставини щодо досягнення сторонами беззаперечної домовленості про звільнення позивача у певно визначений день до закінчення тримісячного строку.

Пункт 68 Положення № 114 гарантує, що до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

У правовідносинах звільнення за власним бажанням діє правило за яким, звільнення у порядку пункту 68 Положення є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин. Інших строків щодо звільнення за власним бажанням у Положенні не встановлено.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуваний наказ відповідача про звільнення зі служби позивача від 05.07.2022 до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач відповідно підлягає поновленню з 06.07.2022 на раніше займаній посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 7 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 розділу IV Порядку № 100).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Рівненській області про грошове забезпечення ОСОБА_1 № 1288 від 23.12.2022, у травні 2022 року та в червні 2022 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача) йому нараховано 11372,05 грн та 11233,15 грн відповідно.

Кількість днів у травні 2022 року - 31, а в червні 2022 року - 30. Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 370 грн. 58 коп.

Тривалість вимушеного прогулу позивача охоплюється періодом з 06.07.2022 по 10.02.2023 (дата ухвалення судом рішення) та становить 158 робочих днів.

Отже, суд першої інстанції правильно стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2022 по 10.02.2023 в загальній сумі 58551,64 грн.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23.06.2023.