Справа № 640/18801/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 640/18801/21

адміністративне провадження № К/990/21372/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року

у справі №640/18801/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування пунктів постанови,

УСТАНОВИВ:

14 червня 2023 року до касаційного суду надійшла скарга Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №640/18801/21 є пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що:

1) судами попередніх інстанцій проігноровано відсутність у позивача порушеного права як підстави для його захисту у порядку адміністративного судочинства. У зв`язку з цим указує на незастосування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 червня 2020 року у справі №826/9665/16, від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, від 12 червня 2020 року у справі №804/3214/18, від 13 березня 2019 року у справі №712/8985/17, від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а, від 21 серпня 2018 року у справі №295/14795/16-а, від 23 листопада 2018 року у справі №296/10121/17, від 05 травня 2019 року у справі №360/2334/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №821/694/16, від 29 листопада 2021 року у справі №826/8935/18 та цитує окремі абзаци із зазначених постанов;

2) суд апеляційної інстанції безпідставно погодив висновки суду першої інстанції, який зазначив про відсутність у НКРЕКП повноважень встановлювати заборону для суб`єктів господарювання на використання власних коштів, у тому числі передбачених на фінансування Планів розвитку газорозподільної системи, чим неправильно витлумачено положення статті 5 КАС України. Переконує, що суди попередніх інстанцій не врахували, що такі твердження можливі виключно у спорі між органами державної влади щодо наявності або відсутності компетенції, у зв`язку з чим указує на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №705/748/17 та цитує окремі абзаци цієї постанови.

Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не зазначено чіткого переліку норм, висновку Верховного Суду щодо застосування яких не ураховано судами попередніх інстанцій, та не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.

Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, підстави необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Суд зауважує, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Так, у тексті касаційної скарги указано, що суд апеляційної інстанції без будь-якого обґрунтування зазначив, що «позивач надав обґрунтування причин поважності пропуску звернення до суду з даним позовом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання таких причин поважними та поновив такий строк».

Зазначає про необхідність надання висновку Верховним Судом щодо того, чи може вважатись поважною причиною пропуску строку оскарження рішення «добросовісне виконання заходів передбачених планами розвитку газорозподільної системи», тобто за умови якщо позивач знав про прийняті суб`єктом владних повноважень рішення, проте не оскаржив їх вчасно.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції та позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування пункту - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2023 року зазначену постанову суду апеляційної інстанції скасовано, справу №640/18801/21 направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Скасовуючи зазначене судове рішення колегія суддів Верховного Суду урахувала, що строк пропуску звернення до суду складав 2 робочих (календарних) дні, відповідно заявник не допустив необ`єктивного зволікання з поданням позовної заяви (пункт 43 постанови Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі №640/18801/21).

Зазначила, що суд апеляційної інстанції критично віднісся до вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду вказуючи на відсутність істотних перешкод і труднощів, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду, не врахувавши поведінку позивача щодо встановленого Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» обов`язку виконання прийнятого рішення та наслідки його невиконання.

За таких обставин вважала обґрунтованими доводи касаційної скарги стосовно наявності підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції про залишення позовної заяви без розгляду (пункти 44, 46 постанови Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі №640/18801/21).

З огляду на викладене, Суд констатує, що Верховним Судом уже надано висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду у цій справі, а тому доводи скаржника у цій частині є безпідставними.

Скаржник, також, указує, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодив твердження суду першої інстанції, який зазначив про те, що начебто норми чинного законодавства не передбачають повноважень НКРЕКП встановлювати заборону для суб`єктів господарювання «на використання власних коштів».

Переконує, що суди попередніх інстанцій безпідставно зазначили те, що дані кошти начебто є «власними коштами АТ «Львівгаз».

У зв`язку з викладеним зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статей 3, 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», пунктів 6 та 19 частини третьої статті 4, частини першої статті 37 Закону України «Про ринок природного газу», пунктів 2 та 3 глави 1 розділу 4, пунктів 1 та 7 глави 5 розділу 4, пункту 4 глави 4 розділу 4, пунктів 1, 6 глави 3 розділу 4 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, та незастосування статті 1 Закону України «Про природні монополії», статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», пункту 5 статті 26 та частини четвертої статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд зазначає, що формальне посилання на норми права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі №640/18801/21.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 328, 330, 332 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі №640/18801/21 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

А.В. Жук

Суддя Верховного Суду