Справа № 522/10892/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/10892/22

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,

повний текст судового рішення

складено 02.05.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.,

за участі:

представника апелянта Чепіль О.С.,

представника відповідача Саркісяна А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме: визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства № 572 від 12 серпня 2022 року; визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008712 від 12 серпня 2022 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції безпідставно не надано правової оцінки доводам позовної заяви про неможливість прийняття рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення, яка не набрала чинності.

При цьому, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність видворення його за межі України, так як апелянт постійно проживає в країні, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі з громадянином та має дитину, які є громадянами України.

Крім того, апелянт вважає, що видворення за межі України порушить право його родини на повагу до сімейного життя.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДМС України в Одеській області 12 серпня 2022 року складено відносно громадянина Вірменії ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ПН МОД № 008712, яким встановлено факт порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з країни після закінчення відповідного терміну перебування.

При цьому, постановою ГУ ДМС України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008712 від 12 серпня 2022 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу, розміром 1 700,00 грн.

Крім того, 12 серпня 2022 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 572 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, яке обґрунтовано тим, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 в Україні перебуває незаконно, проживає без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування.

Не погоджуючись з правомірністю рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства та постановою про накладення адміністративного стягнення, позивачем подано даний адміністративний позов.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як позивач не має законних підстав для перебування в Україні та порушує законодавство України, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

При цьому, Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті,- тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі, зокрема, є перевірка правомірності постанови Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008712 від 12 серпня 2022 року, якою позивача, як іноземця, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення правил перебування іноземців в Україні.

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що позивач, як іноземець, не має документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з країни.

З іншого боку, як під час розгляду справи про адміністративне правопорушення міграційним органом, так і під час судового розгляду даної справи, позивачем не зазначено точної дати та обставин прибуття в Україну.

Між тим, колегія суддів зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано до суду довідку Роксоланівського старостинського округу Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 79 від 15 березня 2022 року, з якої вбачається, що позивач проживає у відповідній територіальній громаді з 2000 року.

Тобто, згідно наданих позивачем доказів, позивач з 2000 року проживає в Україні, що свідчить про невиконання позивачем свого обов`язку щодо виїзду з України після закінчення встановлених термінів перебування.

При цьому, будь-яких доказів щодо вчинення позивачем дій з оформлення документів на право проживання в Україні, останнім до суду не надано.

Враховуючи викладене, колегією суддів не встановлено правових підстав вважати протиправною оскаржувану постанову.

Більш того, доводи позовної заяви та апеляційної скарги позивача не містять обґрунтування його позовних вимог про скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008712 від 12 серпня 2022 року.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 008712 від 12 серпня 2022 року, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставин вчинення позивачем спірного адміністративного правопорушення, які вбачаються із зібраних матеріалів у справі, а також не надано жодної правової оцінки спірній постанові.

Вказані обставини свідчать про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, а як наслідок про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

З іншого боку, предметом спору у даній справі також є перевірка правомірності рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства № 572 від 12 серпня 2022 року, яким позивача зобов`язано покинути територію України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В даному випадку, з вищевикладених положень міграційного законодавства вбачається, що порушення іноземцем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є достатньою підставою для примусового повернення іноземця в країну походження.

В свою чергу, колегією суддів вже встановлено, що після прибуття в Україну та після закінчення легального терміну перебування в Україні, позивачем не вчинялось жодних дій щодо легалізації свого перебування в Україні, чим порушено міграційне законодавство України.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення міграційного органу у даній справі.

В свою чергу, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що міграційним органом передчасно прийнято оскаржуване рішення про його примусове повернення в країну походження через те, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не набрала законної сили станом на момент його прийняття.

В даному випадку, накладення на позивача адміністративного стягнення оскаржуваною постановою є лише наслідком вчинених ним порушень міграційного законодавства України, а тому сам факт встановлення міграційним органом порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про його примусове повернення в країну походження.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про можливе порушення його прав та прав його родини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що він перебуває у шлюбі з громадянкою України та має дитину в Україні.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт перебування у шлюбі з громадянином Україні та наявність повнолітньої дитини в Україні не є самостійною підставою для легалізації перебування такого іноземця на території України, так як чинним законодавством встановлено спеціальну процедуру такої легалізації.

Між тим, як зазначалось вище та вбачається із зібраних матеріалів у справі, позивачем не вчинялось жодних дій для легалізації свого перебування в Україні.

Враховуючи викладене, колегією суддів не встановлено правових підстав вважати протиправним оскаржуване рішення міграційного органу.

При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Тому, керуючись ст.ст. 272, 286, 288, 308, 310, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення.

Постанова апеляційного суду, в частині висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, розгляд яких здійснювався за правилами, встановленими ст. 286 КАС України, оскарженню не підлягає.

Постанова апеляційного суду, в частині висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, розгляд яких здійснювався за правилами, встановленими ст. 288 КАС України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян