Справа № 600/1609/22-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1609/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

22 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівцькій області" про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області, Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області», в якому просив:

- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області в зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу для обчислення пенсії за вислугою років період роботи з 05.05.1995 року по 13.01.1997 року;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період вимушеного прогулу з 05 травня 1995 року по 13 січня 1997 року у відповідності до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідні документи для перерахунку пенсії за вислугу років, враховуючи рішення Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 1996 року у справі №2-1899.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.11.2022 позов задоволено повністю.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач пропустив мсячний строк звернення до суду, крім того в позовній заяві не вказано обгрунтувань та не надано доказів поважності пропущення зазначеного строку, не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачу з 31.12.2003 р. призначено пенсію за вислугу 20 років служби (КВ 19 р.) у розмірі 55% від суми грошового забезпечення. (а.с. 9-10).

До матеріалів справи додано рішення Ленінського районного суду м. Чернівці №2-1899 від 27.12.1996 р. за позовом ОСОБА_1 на дії начальника УМВС України в Чернівецькій області. Вказаним рішенням визнано незаконним наказ начальника УМВС України в Чернівецькій області від 05.05.1995 р. №45 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 з посади старшого інспектора відділення державного пожежного нагляду Кельменецького районного відділу. Зобов`язано начальника УМВС України в Чернівецькій області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на попередній посаді. 04.01.1996 р. видано виконавчий лист в даній справі. (а.с. 7-9).

Представник позивача звертався до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області із адвокатським запитом щодо зарахування до трудового стажу період вимушеного прогулу з 05.05.1995 року по 13.01.1997 року. На вказаний адвокатський запит Ліквідаційною комісією УМВС України в Чернівецькій області відмолено позивачу щодо підтвердження стажу роботи з 05.05.1995 р. по 13.01.1997 р. (а.с. 13,15).

ОСОБА_1 , вважаючи свої права в частині не зарахування часу вимушеного прогулу до вислуги років порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення.

З урахуванням встановленої рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 1996 року у справі №2-1899 протиправності наказу про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому його скасування, позивач вважається таким, що у період з 05 травня 1995 року по 13 січня 1997 року знаходився у вимушеному прогулі, що, фактично, прирівнюється до проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідачем - Ліквідаційною комісією УМВС України в Чернівецькій області не доведено суду правомірності відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу для обчислення пенсії за вислугою років період роботи з 05.05.1995 року по 13.01.1997 року.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 pоку N 2262-XII (далі Закон №2262-XII.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно обставин справи позивач дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 1984 року по 2003 рік. Разом з цим, з 05 травня 1996 року позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ на підставі наказу УМВС №45 о/с від 05 травня 1995 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 1996 року у справі №2-1899 визнано незаконним наказ начальника УМВС України в Чернівецькій області від 5 травня 1995 року №45 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та зобов`язано поновити останнього на службі в органах внутрішніх справ. З 13 січня 1997 року позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ. З наведеного вбачається, що позивач у період з 05 травня 1995 року по 13 січня 1997 року, фактично, не працював.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року (справа №200/1085/19-а), вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення.

Таким чином, весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення, а тому з урахуванням встановленої рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 1996 року у справі №2-1899 протиправності наказу про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому його скасування, позивач вважається таким, що у період з 05 травня 1995 року по 13 січня 1997 року знаходився у вимушеному прогулі, що, фактично, прирівнюється до проходження служби в органах внутрішніх справ.

Отже, як правильно визначив суд першої інстанції, належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Чернівецькій області та Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області» зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період вимушеного прогулу з 05 травня 1995 року по 13 січня 1997 року та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідні документи, для перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , враховуючи рішення Ленінського районного суду м.Чернівці від 27 грудня 1996 року у справі №2-1899.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують.

Водночас, в обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 122 ч.ч.1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд не погоджується з доводами відповідача в частині того, що даний спір стосується саме проходження служби в органах внутрішніх справ, тобто предмети розгляду цих справ не є тотожними предмету розгляду даної адміністративної справи.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 520/11178/2020, колегія суддів зазначила, що згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, ст.46, а право на судовий захист, зокрема, - ст.ст.55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, даний спір не стосується проходження публічної служби позивачем та направлений на відновлення права позивача на соціальне забезпечення.

Позивач звернувся до суду, вважаючи, що йому протиправно не зарахували до вислуги років період вимушеного прогулу з 05.05.1995 по 13.01.1997, що позбавило його можливості скористатися правом на перерахунок пенсії за вислугу років, тому даний спір не стосується проходження служби в поліції.

Враховуючи, що позивач оскаржує протиправну відмову відповідача, а не наказ від 30.12.2003 №151 о/с про його звільнення, суд дійшов висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши лист відповідача від 15.03.2022.

До суду позивач звернувся 12.04.2022.

Оскільки спір стосується права на соціальний захист, тому застосуванню для обчислення строку звернення до суду підлягають приписи ч. 2 ст.122 КАС України, тобто в контексті спірних правовідносин строк звернення до суду не порушено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.