Справа № 320/248/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/248/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-274388-50/4979 від 12.11.2020, що винесена ГУ ДПС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області від 12.11.2020 № Ф-274388-50/4979 в частині визначення заборгованості зі сплати недоїмки з єдиного внеску в розмірі 17978,89 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить відмовити у задоволенні позову.

Правова позиція апелянта обґрунтована зокрема тим, що в межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Вказано, що згідно з обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.10.2020 заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску становила 23972,30 грн, а отже спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) сформовано відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Білоцерківським МВ ГУ МВС України в Київській області 01.10.2020.

Позивач 26.01.2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області як платник єдиного податку з 05.02.2009, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності - 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний); 31.01 - виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

30.10.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , підстава: власне рішення.

Відповідно до довідки про доходи № 571/102-05 від 19.11.2020, виданої Білоцерківським відділом обслуговування громадян №2 Головного управління ПФУ у київській області, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) перебуває на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію по інвалідності 3 групи за загальним захворюванням з 20.06.2017 року у розмірі 1712 грн. (а.с. 9).

Відповідно до довідок МСЕК серії АВ №0764270 від 21.06.2017, АВ №1038433 від 20.06.2018, АВ №1039712 від 27.06.2019, АВ №0089809 від 11.07.2020 позивачу з 20.06.2017 встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням (а.с.6-8а).

25.11.2020 позивачу Пенсійним фондом України видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , термін дії до 30.06.2021, вид пенсії: по інвалідності, 3 група, загальне захворювання.

17.07.2017 до Білоцерківської ОДПІ позивачем було подано заяву, в якій позивач просив не нараховувати єдиний соціальний внесок з 01.07.2017 року у зв`язку з тим, що він є інвалідом третьої групи згідно довідки № 0764270 від 21.06.2017.

Відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

12.11.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу № Ф-274388-50/4979 від 12.11.2020, якою повідомлено, що станом на 31.10.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) становить 23972,30 грн., з яких недоїмка - 21921,29 грн., штрафи - 824,35 грн., пеня - 1226,66 грн.

Вимогу про сплату боргу № Ф-274388-50/4979 від 12.11.2020 направлено на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, яке отримано 24.11.2020, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором №379.

Згідно розрахунку суми боргу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-274388-50/4979 на загальну суму 23972,30 грн., до складу сум ЄСВ, включених до спірної вимоги, входить:

- недоїмка з єдиного внеску, який нараховано згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 31.01.2018 за 2017 рік, поданого позивачем самостійно до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн. (враховуючи наявну переплату з єдиного внеску у сумі 7372,15 грн., сума єдиного внеску за 2017 рік сплачена за рахунок переплати на суму 7372,15 грн., сума боргу склала 1075,85 грн.);

- недоїмка з єдиного внеску, який нараховано згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 23.01.2019 за 2018 рік, поданого позивачем самостійно до ГУ ДФС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн.;

- недоїмка з єдиного внеску, який нараховано згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 30.01.2020 за 2019 рік, поданого позивачем самостійно до ГУ ДПС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 11016,72 грн.

- штрафні санкції на суму 824,35 грн. і пеня на суму 1226,66 грн., нараховані Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.09.2020 № , на загальну суму 2051,01 грн., з яких штраф у розмірі 824,35 грн. за період з 22.10.2013 по 20.10.2015 та пеня у розмірі 1226,66 грн.

Позивачем засобами телекомунікаційного зв`язку було подано до контролюючого органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а саме:

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 31.01.2018 за 2017 рік, поданий позивачем самостійно до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн., квитанція №2 від 31.01.2018 (а.с.54-56);

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 23.01.2019 за 2018 рік, поданий позивачем самостійно до ГУ ДФС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн., квитанція №2 від 25.01.2019 (а.с. 57-59);

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 30.01.2020 за 2019 рік, поданий позивачем самостійно до ГУ ДПС у Київській області, яким визначено суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 11016,72 грн., квитанція №2 від 30.01.2020 (а.с.60-62).

Як вбачається з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , станом на 31.10.2020 загальна сума боргу з єдиного соціального внеску становить 23972,30 грн., з яких недоїмка - 21921,29 грн., штрафи - 824,35 грн., пеня - 1226,66 грн.

Не погоджуючись з вказаними висновками відповідача та вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Київській області від 12.11.2020 № Ф-274388-50/4979, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивач є особою з інвалідністю, отримує відповідну пенсію по інвалідності, а відтак звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, він не має обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.06.2017 по 31.12.2019.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (Закон № 2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацом п`ятим частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200,00 грн.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі - Інструкція № 449).

За приписами п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції, який кореспондується з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, платниками єдиного внеску є будь-які фізичні особи-підприємці не залежно від того, яку вони обрали систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст.4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, аналіз правових норм права дає підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох визначених умов, зокрема: - така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге - отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Водночас, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, обмежень щодо звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які є особами з інвалідністю та які перебувають на спрощеній системі оподаткування вказаними нормами не передбачено.

Поряд із цим, розділом V Інструкції №449 передбачені умови, порядок та підстави добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Разом з тим, порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений ч. 3 ст. 10 Закону №2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

При цьому, з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, слід акцентувати увагу на тому, що добровільній участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особи, яка виявили бажання бути платниками єдиного внеску, повинно передувати подання такою особою заяви та в свою чергу укладення з нею договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу викладених норм слідує висновок, що фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивачем наголошено про відсутність укладених будь-яких договорів з контролюючим органом на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що у свою чергу підтверджується матеріалами справи, зокрема поданою позивачем 17.07.2017 до Білоцерківської ОДПІ заявою, в якій позивач просив не нараховувати єдиний соціальний внесок з 01.07.2017 року у зв`язку з тим, що він є інвалідом третьої групи згідно довідки № 0764270 від 21.06.2017.

Апелянтом не спростовано доводів позивача про те, що позивачем не укладався договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, твердження відповідача відносно того, що позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки ним добровільно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період з 2017 року по 2019 рік є безпідставними.

17.07.2017 до Білоцерківської ОДПІ позивачем було подано заяву, в якій позивач просив не нараховувати єдиний соціальний внесок з 01.07.2017 року у зв`язку з тим, що він є інвалідом третьої групи згідно довідки № 0764270 від 21.06.2017, копію якої додав до даної заяви.

Вказана заява 17.07.2017 була зареєстрована у Білоцерківській ОДПІ, про що свідчить відтиск штампу про реєстрацію вхідної кореспонденції на заяві. Відтак відповідач мав докази встановлення позивачу групи інвалідності, що є підставою для звільнення останнього від сплати ЄСВ з моменту встановлення групи інвалідності, проте безпідставно цього не врахував.

Відтак, подані позивачем звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період з 2017 року по 2019 рік, не є підставою для сплати останнім єдиного соціального внеску, починаючи з дати встановлення 3 групи інвалідності (20.06.2017), оскільки для такої сплати необхідна обов`язкова згода такого платника. Вказана згода висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що передбачено чинним законодавством.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0764270 від 21.06.2017 позивачу з 20.06.2017 встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням.

Отже, в період з 01.01.2017 по 20.06.2017 у позивача не було підстав для звільнення від сплати ЄСВ.

Згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 31.01.2018 за 2017 рік, поданого до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, позивачем самостійно визначено суму, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі мінімальної заробітної плати на 2017 рік, а саме 3200,00 грн. на місяць.

Враховуючи обов`язок нарахування внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до сплати, навіть у разі відсутності доходу, позивач як фізична особа-підприємець, зобов`язаний був сплатити за звітний період з 01.01.2017 по 19.06.2017 щонайменше 3942,40 грн., а саме: за січень-травень 2017 року у сумі 3520,00 грн. (мінімальна заробітна плата - 3200 грн. х 22% = 704,00 грн. х 5 місяців) та за період з 01.06.2017 по 19.06.2017 у сумі 422,40 грн. (мінімальна заробітна плата - 3200 грн. : 20 робочих днів у червні 2017 року = 160,00 х 22% х 12 робочих днів).

Таким чином, оскільки єдиною метою збору внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач повинен був сплатити внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 19.06.2017 в розмірі не менше мінімального у сумі 3942,40 грн.

Натомість за період з 20.06.2017 (дата встановлення 3 групи інвалідності) по 31.12.2019 обов`язок у позивача щодо сплати єдиного внеску за поданими звітами про суми нарахованого єдиного внеску відсутній.

З огляду на те, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску за період з 20.06.2017 по 31.12.2019, тому враховуючи подані останнім звіти про суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2017-2019 роки не можна вважати добровільною участю позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, приймаючи до уваги, що позивач є особою з інвалідністю, отримує відповідну пенсію по інвалідності, а відтак звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, він не має обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.06.2017 по 31.12.2019.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 у справі № 240/4809/19, ухваленій за аналогічних обставин розглядуваній справі.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 240/4809/19 дійшов правового висновку про те, що добровільна участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - це можливість забезпечити страховий стаж та створити умови для збільшення розміру майбутньої пенсії. Якщо особа у певні періоди не сплачувала страхові внески, то єдиною можливістю для включення цих періодів до страхового стажу є добровільна сплата таких внесків.

До розрахунку суми ЄСВ згідно спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-274388-50/4979 від 12.11.2020 увійшла сума штрафних санкції на суму 824,35 грн. і пені на суму 1226,66 грн., нарахованих Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.09.2020 № , на загальну суму 2051,01 грн., з яких штраф у розмірі 824,35 грн. за період з 22.10.2013 по 20.10.2015 та пеня у розмірі 1226,66 грн.

В решті суми заборгованості зі сплати недоїмки з єдиного внеску в розмірі 17978,89 грн, визначеної згідно оскаржуваної вимоги, спірна вимога Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-274388-50/4979 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, на чому вірно наголошено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що у пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

За наведених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд попередньої інстанції аргументовано вказав на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відтак, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанцій в оскаржуваному рішенні, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко