Справа № 300/2078/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2078/22 пров. № А/857/935/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Біньковською Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо проведення виплати пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки №9/1/3180 від 04.08.2021 (далі - Довідка), виготовленої відділом оформлення допомоги, військових пенсій та пільг сектору соціальних виплат Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Івано-Франківський ОТЦКСП) про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019 після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням максимального розміру та зобов`язати відповідача здійснити йому з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі цієї довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність та зобов`язано відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУ ПФУ подали апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем протиправно, в порушення вимог ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262), при здійснені перерахунку пенсії за вислугу років на підставі нової довідки змінено відсотки основного розміру пенсії з 86% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, що призвело до невірного визначення розміру його пенсії. Вважає, що перерахунок пенсії повинен здійснюватись із застосуванням норми, яка визначає основний розмір пенсії у відсотках від грошового забезпечення, яка діяла на час її призначення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ зазначає про відсутність зобов`язань у пенсійногшо органу щодо проведення перерахунку пенсії у розмірі 86% грошового забезпечення, відтак перерахунок пенсії позивача здійснено виходячи з 70% грошового забезпечення. При цьому, норма закону про обмеження максимального розміру пенсії, зокрема, стаття 43 Закону №2262 не визнавалася неконституційною, натомість визнавалися неконституційними зміни до цієї статті, внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911) на 2016 рік.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ГУ ПФУ слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивачу з 1999 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону №2262.

За змістом протоколу за пенсійною справою ХД- (Міноборони) від 01.12.2017, основний розмір пенсії ОСОБА_1 визначений в розмірі 86% грошового забезпечення.

З 01.01.2018 ГУ ПФУ згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова №103) здійснило перерахунок пенсії позивача, виходячи з 70% грошового забезпечення за прирівняною посадою, яку позивач займав на день звільнення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 по справі №0940/53/19, яке набрало законної сили 19.11.2019, серед іншого, було зобов`язано ГУ ПФУ провести з 01.01.2018 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі 86% грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду, пенсійним органом було здійснено позивачу перерахунок його пенсії за вислугу років із застосуванням 86% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 по справі №300/7153/21, яке набрало законної сили 01.02.2022, було зобов`язано ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довідки про розмір грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 та здійснити з 01.04.2019 виплату перерахованої пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення суду, ГУ ПФУ здійснило перерахунок позивачу пенсії за вислугу років з урахуванням таких сум грошового забезпечення, а саме : посадовий оклад - 5640,00 грн, оклад за військовим званням - 1410,00 грн, процентна надбавка за вислугу років 50% - 3525,00 грн, середньомісячні суми додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяці, у тому числі, премія 18753,00 грн, а всього 29328,00 грн. Розмір основної пенсії визначений у розмірі 70% грошового забезпечення в сумі 20529,60 грн. З урахуванням доплати 25% (5850,94 грн), індексації (2874,14 грн), надбавки як інваліду війни 3 групи (580,20 грн, 50 грн, 386,80 грн), загальний розмір пенсії позивача становить 30271,68 грн. До виплати визначено 19340,00 грн.

21.04.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії згідно Довідки у розмірі 86% відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром.

У відповідь, пенсійний орган листом №16-1602/Б-02/8-0900/22 від 05.05.2022 повідомив про те, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 по справі №300/7153/21 було проведено перерахунок позивачу його пенсії. Після проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії складає 19340,00 грн. Зазначено, що у випадку перерахунку призначеної пенсії пенсіонерам-військовослужбовцям на підставі оновленої довідки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №704) (із включенням додаткових щомісячних видів грошового забезпечення і премії у розмірах, що отримують військовослужбовці за відповідною посадою) таке право може грунтуватися лише на положеннях чинного законодавства на день звернення із заявою про перерахунок пенсії та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність. Згідно ч.7 ст.43 Закону №2262, максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Станом на січень 2022 року частина сьома статті 43 цього Закону не викладена в редакції рішення Конституційного суду №7-рп/2016 від 20.12.2016. У зв`язку з цим, у пенсійного органу немає ні законних підстав, ні відповідних повноважень для проведення перерахунку пенсії без застосування обмеження її максимальним розміром.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії, має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набрання чинності Законом України Про прокуратуру №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697), порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону України Про прокуратуру №1789-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1789), ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697. Суд зазначив, що нарахований позивачу основний розмір пенсії за вислугою років із застосуванням показника 70% грошового забезпечення (за нормою, чинною на день перерахунку) за даними нової Довідки, за показниками станом на 05.03.2019 становить 20529,60 грн, є майже у сім разів більшим від основного розміру пенсії 2923,01 грн, обчисленої виходячи з 86% грошового забезпечення за показниками станом до 18.01.2018, та в чотири рази більшим від основного розміру пенсії 7402,50 грн, обчисленої в значенні 86% грошового забезпечення за показниками станом на березень 2018 року. У даному випадку не відбулося звуження права позивача на гарантоване законом справедливе пенсійне забезпечення, зокрема, його права на мирне володіння майном, пенсією за вислугою років, обрахованою в конкретному розмірі внаслідок її перерахунку з 01.04.2019. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, суд дійшов висновку про обгрунтованість такої.

Проте, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% сум грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у її задоволенні, а в іншій частині висновки суду ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо перерахунку та виплати пенсії, виходячи з її відсоткового значення в розмірі 70% грошового забезпечення, зазначеного у вищевказаній Довідці, колегія суддів зазначає наступне.

Розміри пенсії за вислугу років визначено статтею 13 Закону №2262, відповідно до частини другої якої, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Положення щодо максимального розміру пенсії, обчислений відповідно до норм Закону №2262 у статтю 13 внесені до виходу позивача на пенсію, та станом на 31.12.2004 загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100%, до категорії 2, - 95%.

Зменшення відсотку грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії, обчисленої відповідно до статті 10 Закону №2262, відбувалось поступово.

Так, на підставі Закону України Про внесення змін до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ №51-IV від 04.07.2002 (далі - Закон №51) у частині другій статті 13 Закону №2262 цифри 85, 95 і 90 замінено відповідно цифрами 90, 100 і 95, а слова і цифри до категорій 2 і 3 замінити словами і цифрою до категорії 2; на підставі Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VI від 08.07.2011 (далі - Закон №3668) цифри 90 замінено цифрами 80 та на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні №1166-VII від 27.03.2014 (далі - Закон №1166) цифри 80 замінено цифрами 70.

Останні зміни обумовлені необхідністю запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, збільшення надходжень до бюджету та удосконалення окремих положень Податкового кодексу України, а також необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат бюджету, та забезпечення соціальної підтримки громадян, виходячи з фінансових можливостей держави.

Отже, з 01.04.2014 змінився відсоток грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії, яка обчислюється відповідно до статті 13 Закону №2262, та станом на 01.01.2018 момент здійснення перерахунку пенсій в централізованому порядку, такий становив 70%.

Обмеження щодо застосування зазначених положень до попередньо призначених військовослужбовцям пенсій за вислугу років законодавцем не встановлені ні у Законі №1166, ні у Законі №2262.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Норми, які визначають механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, визначені статтею 63 Закону №2262, яка змін не зазнавала, а також Постановою №103, а тому застосування у спірному випадку пенсійним органом при перерахунку пенсії нового механізму обчислення пенсії, встановленого у статті 13 Закону №2262, яка регулює призначення пенсій, є протиправним.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставне зниження відповідачем основного розміру пенсії з 86% на 70% сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019, оскільки в цьому випадку відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч.2 ст.13 Закону №2262, яка застосовується саме при призначенні пенсії, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років чи у зв`язку із збільшенням його в силу змін законодавства, є незмінним у бік зменшення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій відповідача при перерахунку пенсії позивача в частині зміни відсоткової складової грошового забезпечення, що враховується при перерахунку з 86% на 70%.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.04.2021 по справі №140/3368/19, від 23.06.2021 по справі №140/392/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по справі №240/5401/18, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Враховуючи, що вищевказана Довідка була видана на виконання судового рішення, відтак відповідач протиправно зменшив при перерахунку основний розмір пенсії на підставі цієї довідки.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.

Законом №2262 передбачено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.

За змістом статті 10 Закону №2262, призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону №2262, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною сьомою статті 43 Закону №2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону №2262 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262 зі змінами, а саме : частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно пунктів 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України, обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.

Конституційний Суд України в пункті 7 рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 вже висловив правову позицію, згідно з якою закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

З огляду на те, що положення ч.7 ст.43 Закону №2262 визнано Конституційним Судом України неконституційним, воно втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, а тому внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №1774-VIII від 06.12.2016 (далі - Закон №1774) до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки така після рішення Конституційного Суду України, у Законі №2262 відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.

Крім того, колегія суддів вважає, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром на підставі Закону №3668 є неправильним, оскільки цей закон є загальним, водночас, спеціальним законодавчим актом, який визначає порядок, умови та норми пенсійного забезпечення військовослужбовців є Закон №2262, у якому норми щодо обмеження пенсії максимальним розміром відсутні, оскільки визнані неконституційними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому підставно задовольнив позовну вимогу про перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону №2262 без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року по справі №300/2078/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року по справі №300/2078/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук