Справа № 226/455/23. Також цією ухвалою апеляційного суду було зупинен
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року справа №226/455/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 квітня 2023 року (повне судове рішення складено 03 квітня 2023 року у м. Мирноград) у справі № 226/455/23 (суддя в І інстанції Петунін І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що постановою ЕАС № 6640751 від 06.03.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 3400 гривень. За змістом постанови позивач, керуючи автомобілем, 06.03.2023 о 16.50 год рухався вулицею Наумова Генерала, 64 Святошинського району міста Києва не маючи при собі посвідчення про право керування транспортним засобом, а саме мав при собі посвідчення водія, строк дії якого закінчився, чим порушив п. 2.1 ПДР України. Посилаючись на положення Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» № 184 від 03.03.2022 (далі - Постанова № 184), вважав, постанову поліцейського необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм КУпАП, оскільки згідно з даною постановою на день вчинення адміністративного правопорушення та до закінчення воєнного стану відсутній обов`язок здійснювати обмін посвідчення водія, строк дії якого закінчився. Крім того, вважав, що постанову про накладення адміністративного стягнення складено з порушенням певної процедури, без розгляду справи: позивача не було повідомлено про розгляд справи, він не сповіщений про час і місце розгляду справи, особу, яка розглядала справу, постанова винесена без його присутності, він не повідомлений про свої права та обов`язки, постанова не була йому оголошена та була формально вручена.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд постанову про адміністративне правопорушення скасувати

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03 квітня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про правомірність спірної постанови, оскільки водій транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 цих Правил, зокрема, посвідчення водія із відповідною категорією.

Оскільки позивач не мав права керувати транспортним засобом відповідач правомірно і в межах своєї компетенції склав на позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 06 березня 2023 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Київ лейтенантом поліції Кравчук Тетяною Сергіївною на підставі даних зафіксованих не в автоматичному режимі було прийнято постанову серії ЕАС № 6640751 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 3400 гривень. Дії позивача були кваліфіковані, як порушення п. 2.1 ПДР України, тобто водій керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення про право керування транспортним засобом, а саме мав при собі посвідчення водія, строк дії якого закінчився 12.02.2020. Місцем вчинення адміністративного правопорушення є вулиця Наумова Генерала, 64 Святошинського району міста Києва (а.с.11).

ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 12.02.2020 строком на 2 роки, до 12.02.2022 (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує таке.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до вказаного Закону встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі ПДР).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За змістом ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 52 Закону України «Про дорожній рух» закріплюють, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення про право керування транспортним засобом, що є порушенням 2.1 ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягне за собою настання адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Постановою КМУ № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (з наступними змінами), встановлено, що особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 з наступними змінами, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2023 строком до 19.05.2023.

На теперішній час дію воєнного стану продовжено.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За змістом ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем п. 2.1 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Норми постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (з наступними змінами) є діючими на даний час, тому позивач мав право керувати транспортним засобом, незважаючи на те, що мав національне посвідчення водія України, видане йому вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Отже, в силу вимог постанови КМ України № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» позивач, який вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився станом на час складання спірної, допускається до керування транспортними засобами.

За таких умов позивач, який пред`явив поліцейському національне посвідчення водія, не допустив порушення вимог п.2.1 «а» ПДР.

Слід наголосити, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів Національної поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог ст. ст. 9, 286 ч. 3 п. 3 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність захистити порушене право ОСОБА_1 шляхом скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 квітня 2023 року у справі № 226/455/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 22 червня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. Д. Компанієць