Справа № 520/1281/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 р. Справа № 520/1281/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., повний текст складено 25.07.22 по справі № 520/1281/22

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправною відмови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача в отриманні позивачем безоплатної первинної правової допомоги з правових питань;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні позивачу безоплатної первинної правової допомоги з правових питань, порушених у заяві про надання безоплатної первинної правової допомоги, датованої 16.11.2021р;

- зобов`язати відповідача надати позивачу безоплатну первинну правову допомогу з правових питань, порушених у заяві про надання безоплатної первинної правової допомоги датованої 16.11.2021р., відповідно до вимог ЗУ Про безоплатну правову допомогу;

- зобов`язати відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він, маючи намір отримати (оформити) довідку про обставини його поранення, що мали місце під час проходження ним військової служби в районі ведення бойових дій в Демократичній республіці Афганістан у 1984 році, звернувся до відповідача із заявою про надання безоплатної первинної правової допомоги відповідно до п.1 ч.2 ст.7 ЗУ "Про безоплатну правову допомогу". У відповідь на звернення, відповідач відмовив безпідставно в наданні безоплатної правової допомоги, що слугувало підставою звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову відповідача, якою відмовлено позивачу в отриманні безоплатної первинної правової допомоги з правових питань.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні позивачу безоплатної первинної правової допомоги з правових питань, порушених у заяві про надання безоплатної первинної правової допомоги датованої 16.11.2021р.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання безоплатної первинної правової допомоги, датованої 16.11.2021р. відповідно до вимог ЗУ Про безоплатну правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог- відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Втім, зі змісту заяви позивача, вбачається, що вона не стосується інформування позивача про його права та свободи, порядок їх реалізації, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення, а стосується виключно надання інформації щодо органу державної влади, який теоретично мав би існувати ще у ОСОБА_2 та інформації щодо теоретичної кваліфікації злочинів (правопорушень), гіпотетично вчинених військовослужбовцем при тих чи інших обставинах за законодавством колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік.

Таким чином, апелянт вважає, що запитувана позивачем інформація не відноситься до надання безоплатної первинної правової допомоги у розумінні Закону України Про безоплатну правову допомогу.

На переконання апелянта суд першої інстанції не надав правової оцінки запитуваній інформації, через що, приймаючи оскаржуване рішення цілком і повністю виходив з того, що заявник запитував правову інформацію (допомогу) розпорядником якої є Міноборони, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 16.11.2021 звернувся до Міністерства оборони України з заявою про надання безоплатної первинної правової допомоги , в якій просив надати правову інформацію на наступні питання:

1. Який орган державної влади України уповноважений на даний час видати (оформити) позивачу довідку про обставини його поранення та контузії отриманих ним у 1984 році в період проходження ним дійсної військової служби в Демократичній Республіці Афганістан;

1.1. Просив зазначити відповідно до яких норм права орган державної влади України уповноважений оформляти документ про обставини поранення позивача отриманого ним в період проходження військової служби в районі ведення бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан у 1984р.;

1.2. Який перелік документів необхідно подати позивачу до уповноваженого органу з видачі (оформлення) довідки про обставини поранення позивача отриманого ним в період проходження військової служби в районі ведення бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан у 1984р., для отримання вищевказаної довідки;

2. Чи була передбачена відповідальність у 1984р. (кримінальна, адміністративна або дисциплінарна) у випадку отримання позивачем поранення (контузії), внаслідок дій противника в районі ведення бойових дій при виконанні ним військового обов`язку;

2.1. Просив також зазначити конкретну кваліфікацію правопорушення (злочину) у випадку наявності відповідальності при вказаних позивачем обставинах;

3. До якої відповідальності притягувався би позивач у випадку отримання ним поранення, контузії або травми у 1984р., якщо поранення, контузія або травма були б наслідком:

3.1. Вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення;

3.2. Вчинення позивачем (військовослужбовцем) дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

3.3. Навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження чи іншого шкоди своєму здоров`ю або самогубства;

4. Які дії повинен був вчинити командир відповідно до дисциплінарного статут стосовно позивача, у випадку отримання ним поранення, контузії або травми у 1984р., внаслідок:

4.1. Вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення;

4.2. Вчинення позивачем (військовослужбовцем) дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

4.3. Навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження чи іншого шкоди своєму здоров`ю або самогубства.

5. По кожному випадку просив конкретно зазначити кваліфікацію (або можливі кваліфікації злочинів та правопорушень) при вказаних позивачем вище обставинах.(а.с. 9-10)

За наслідками розгляду звернення Міністерство оборони України листом від 07.12.2021 повідомило позивача, що порушені в зверненні позивача питання можуть бути предметом судового розгляду адміністративної справи у порядку позовного провадження, де представництво інтересів позивача здійснюється адвокатом, Міністерство оборони України та його органи є стороною по справі. Підстави для надання безоплатної первинної правової допомоги відсутні. (а.с.11)

Позивач, вважаючи, що відповідачем порушено його право на отримання безоплатної правової допомоги, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що на жодне питання викладене в заяві відповідачем не надано відповіді, а тому визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання позивачу безоплатної первинної правової допомоги та відмову Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 безоплатну первинну правову допомогу з правових питань, зобов`язавши Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2021р.

Відмовляючи в частині вимог про встановлення судового контролю, суд першої інстанції зазначив про недоведеність позивачем обставин, які б викликали у суду сумнів щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення, та вказав на відсутність підстав для застосування приписів ст.382 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про безоплатну правову допомогу" відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються у такому значенні: безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел;

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні є: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення. Відповідно до ч. 5. ст. 10 Закону, якщо у зверненні особи міститься лише прохання про надання відповідної правової інформації, така правова допомога надається не пізніше п`ятнадцятиденного терміну з дня отримання звернення.

Відповідно до ч.2 ст.7 вказаного Закону - безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок.

Відповідно до ч. 7 ст. 10 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

Згідно зі ст. 6-1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" до системи надання безоплатної правової допомоги належать: 1) координаційний центр з надання правової допомоги; 2) суб`єкти надання безоплатної первинної правової допомоги; 3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що для розгляду звернення позивача про надання первинної допомоги, питання які у ньому поставлені мають бути віднесені до компетенції відповідного органу, до якого таке звернення надіслане.

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (далі Положення 671) визначено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.

Згідно з п. 86 п. 3 Положення № 671 основними завданнями Міноборони є, зокрема: здійснення розгляду звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Міноборони, Збройних Сил, підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, а також стосовно актів, які ними видаються, забезпечує в установленому порядку доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Міноборони.

З розміщеної на офіційному вебсайті Міністерства оборони України інформації вбачається, що Міністерство оборони України як суб`єкт надання безоплатної первинної правової допомоги, в межах своєї компетенції, надає такі види правових послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Отже, з аналізу викладених норм вбачається, що відповідач є суб`єктом надання безоплатної первинної правової допомоги.

Відповідно до 17 Закону України "Про інформацію" правова інформація - це будь-які відомості про право, його систему, джерела, реалізацію, юридичні факти, правовідносини, правопорядок, правопорушення і боротьбу з ними та їх профілактику тощо.

Джерелами правової інформації є Конституція України, інші законодавчі і підзаконні нормативно-правові акти, міжнародні договори та угоди, норми і принципи міжнародного права, а також ненормативні правові акти, повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи, інші джерела інформації з правових питань.

Колегія суддів зазначає, що поставлене позивачем в заяві від 16.11.2023 питання під № 1 стосується надання роз`яснення щодо органу державної влади України до повноважень якого належить видача (оформлення) довідки про обставини поранення та контузії отриманих позивачем у 1984 році в період проходження ним дійсної військової служби в Демократичній Республіці Афганістан; з посиланням на нормативно-правове регулювання, а також зазначення переліку документів, необхідних для отримання вказаної довідки.

Отже вказане питання є правовим, стосується безпосередньо прав, свобод позивача та віднесено до повноважень відповідача, проте відповідачем не надано відповідь на поставлені питання.

В Постанові Верховного Суду від 23.06.2021 р. у справі №420/2752/20 висловлено правову позицію, за якої мета безоплатної первинної правової допомоги полягає в інформуванні особи про її індивідуальні права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань.

Звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною 2 статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" має бути пов`язано із забезпеченням реалізації індивідуально виражених прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення (п.18, п.19 Постанови).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що питання № 1, порушене позивачем у заяві від 16.11.2021 стосується реалізації індивідуально виражених прав і свобод позивача, а саме отримання правової інформації з питань оформлення позивачем довідки про обставини його поранення та, як наслідок отримання одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Міністерство оборони України є розпорядником запитуваної у питанні №1 інформації, оскільки відповідно до ст. 16, 23 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України. Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України.

Оскільки виплата одноразової грошової допомоги призначається і здійснюється за рахунок коштів відповідача, останній повинен бути обізнаний про порядок реалізації права на її отримання, зокрема щодо органу державної влади уповноваженого видавати довідку про обставини поранення, переліку документів необхідного для її отримання та нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

Отже доводи апеляційної скарги щодо не віднесення запитуваної позивачем інформація до безоплатної первинної правової допомоги колегія суддів, в розрізі питання №1, не приймає, оскільки вказане стосується правової інформації та роз`яснень з правових питань, що підпадає під дію Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Щодо питань під №2-5 в заяві від 16.11.2021 стосовно надання Міністерством оборони України правової кваліфікації діянь позивача, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що їх не можна вважати правовими, відповідь на які, відповідач повинен надати відповідно до вищезазначеного Закону виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатною первинною правовою допомогою є вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, в питаннях під №2-5 позивач бажав отримати інформацію стосовно виду юридичної відповідальності, під час проходження ним дійсної військової служби в Демократичній Республіці Афганістан та отримання поранення, контузії або травми у 1984 році у випадку, якщо поранення та контузія є наслідком: вчинення позивачем (військовослужбовцем) дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного заподіяння собі (військовослужбовцем) тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства. По кожному випадку просив конкретно зазначити кваліфікацію (або можливі кваліфікації злочинів та правопорушень).

Вказані питання сформульовані шляхом припущення можливих подій, які могли б статися з позивачем в минулому на території іншої держави, отже мають гіпотетичний характер.

Колегія суддів зазначає, що кваліфікація вчинених особою діяння, в тому числі можливих порушень законодавства в даних правовідносинах не відноситься до повноважень Міністерства оборони України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що підстави відмови у наданні безоплатної первинної правової допомоги, викладені відповідачем у листі, ґрунтуються на інших підставах, зокрема можливості вирішення їх в судовому порядку за зверненням позивача до суду, де Міністерство оборони України та його органи є стороною по справі та посилаючись на ст.16 КАС України вказав, що представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), а право учасника справи отримувати безоплатну правову допомогу іншого учасника справи не передбачено.

Також колегія суддів зазначає, що підстави викладені відповідачем в апеляційній скарзі не були підставою для відмови в наданні позивачу безоплатної правової допомоги.

Відповідь від 07.12.2021 року №298/2/3547 на поставлені позивачем у заяві від 16.11.2021 року питання про надання безоплатної первинної правової допомоги питання не містить обґрунтованого викладення підстав та мотивів по кожному питанню, посилання на компетенцію та повноваження відповідача щодо їх вирішення, як і не містить посилань щодо органу, до повноважень якого відноситься їх розгляд відповідно до ч. 7 ст. 10 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", а також будь-якої іншої фактичної інформації стосовно порушених позивачем питань, у зв`язку із чим, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про належний розгляд Міністерством оборони заяви від 06.11.2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не надав правової допомоги з правових питань поставлених у зверненні, та не аргументував причини не надання правової допомоги. За таких обставин має місце протиправна бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень стосовно розгляду поданого позивачем звернення.

При вирішенні справи суд враховує правовову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 23.06.2021 року по справі №420/2752/20.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було неправомірно відмовлено у наданні первинної правової допомоги з посиланням на ст. 16 КАС України, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови Міністерства оборони України в отриманні безоплатної первинної правової допомоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 по справі № 520/1281/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій