Справа № 640/1168/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1168/20 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» про визнання бездіяльності протиправною, визнання недійсним дозволу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будеволюція», в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України, що полягала і полягає у нездійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, а саме - в невжитті достатніх та необхідних заходів державного примусу щодо виявлення незаконного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 у складі багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва, його припинення, усунення порушень містобудівного законодавства;

- визнати недійсним дозвіл № ІV 09, зареєстрований Державною архітектурно-будівельною інспекцією України у травні 2013 року на виконання будівельних робіт будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 у складі багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт стверджує про бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України, що полягає у нездійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, а саме, в невжитті достатніх та необхідних заходів державного примусу щодо виявлення незаконного будівництва житлового будинку. Також, апелянт вказує про наявність порушень містобудівного законодавства під час видачі дозволу, що є підставою для визнання його недійсним. Апелянт зазначає, що дозвіл на виконання будівельних робіт виданий пізніше отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки. При цьому, апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні інші, ніж надані позивачем містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 11.12.2014 № 610/14/12-3/009-14. Крім того, на переконання апелянта, виданий відповідачем дозвіл на підставі проектної документації, що передбачає будівництво 25-поверхових будинків суперечить містобудівній документації, зокрема, детальному плану території.

23 травня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

30 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» надійщло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вищевказане клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено.

20 червня 2023 року до суду до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» надійшло клопотання про долучення доказів.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 січня 2018 року між ПАТ «АКБ "Аркада» (Управитель) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено Договір № 84723 про участь у Фонді фінансування будівництва.

06 лютого 2018 року ПАТ «АКБ «Аркада» видано ОСОБА_1 свідоцтво про участь у ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» № 270815.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нездійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а також, вважаючи, що будівництво здійснюється з порушенням містобудівного законодавства, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів регулює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Так, статтею 7 вищевказаного Закону визначено зміст управління у сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 3038-VI, управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: 1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях; 2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях; 3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації; 4) проведення ліцензування і професійної атестації; 5) розроблення і затвердження будівельних норм, кошторисних норм, нормативів і правил, запровадження одночасної дії застосування будівельних норм, розроблених на основі національних технологічних традицій, та будівельних норм, приведених у відповідність до вимог Європейського Союзу; 6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; 7) надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів); 8) здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті.

Частиною 1 статті 41 Закону № 3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 4) перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Повторне проведення позапланової перевірки за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для раніше проведеної позапланової перевірки об`єкта будівництва чи суб`єктів містобудування, забороняється.

Проведення позапланових перевірок з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових перевірок, передбачених абзацом десятим цієї частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю(далі - Порядок №553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

За приписами п. 6 Порядку №553, плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Періодичність проведення планових перевірок суб`єктів містобудування на об`єктах будівництва визначається відповідно до критерію, за яким оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності у сфері містобудування та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно пункту 7 Порядку № 553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога посадової особи ДІМ Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано замовнику ТОВ «Будеволюція» та генеральному підряднику ТОВ «Київське транспорто-будівельне підприємство № 3» дозвіл на виконання будівельних робіт від 13 травня 2014 року № ІУ09 на об`єкт будівництва: «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначенні між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва» (Т. 2 а.с. 84).

Разом з тим, апелянт вказує про наявність порушень містобудівного законодавства під час видачі дозволу, що є підставою для визнання його недійсним.

Так, апелянт стверджує, що дозвіл на виконання будівельних робіт виданий пізніше отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

При цьому, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні інші, ніж надані позивачем містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 11.12.2014 № 610/14/12-3/009-14.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно частин 1-4 статті 37 Закону № 3038-VI (у редакції, що діяла на час видачі ТОВ «Будеволюція» оскаржуваного дозволу), право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.

Форма дозволу на виконання будівельних робіт, форма заяви, що подається для його отримання, перелік документів, що додаються до заяви, форма відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, порядок видачі та анулювання дозволу на виконання будівельних робіт визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відмова у видачі дозволу на виконання будівельних робіт видається заявнику в письмовому вигляді з відповідним обґрунтуванням у строк, передбачений для видачі дозволу.

Підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу; 2) невідповідність поданих документів вимогам законодавства; 3) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Відмову у видачі дозволу на виконання будівельних робіт може бути оскаржено до суду.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва від 01 квітня 2014 року № 2157/0/01/009-14 (Т. 1 а.с. 125-133).

З огляду на зазначене, твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні інші, ніж надані позивачем містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 11.12.2014 № 610/14/12-3/009-14 є безпідставним.

Щодо доводів апелянта про те, що дозвіл на виконання будівельних робіт виданий пізніше отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 29 Закону № 3038-VI, містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Пунктами 1.3, 1.4 розділу І Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 № 109, передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника. Чинність наданих містобудівних умов та обмежень не може бути зупинена у зв`язку з початком розроблення, внесення змін або оновлення містобудівної документації на місцевому рівні.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено можливість внесення змін до містобудівних умов та обмежень.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Будеволюція» на заміну раніше виданим містобудівним умовам та обмеженням забудови земельної ділянки № 2157/0/01/009-14 від 01.04.2014 було отримано нові містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 610/14/12-3/009-14 від 11.12.2014 (Т. 1 а.с. 156-165).

При цьому, на останньому аркуші містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 11 грудня 2014 року № 610/14/12-3/009-14 вказано: «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 01.04.2014 № 2157/0/01/009-14 вважати такими, що втратили чинність».

Як зазначає ТОВ «Будеволюція» у відзиві на апеляційну скаргу, після отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 11.12.2014 № 610/14/12-3/009-14, Товариством здійснено коригування проектної документації та проектна документація отримала позитивні експертні висновки Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проекгно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 165/14 від 14.01.2015, № 6/16 від 05.02.2016, № 116/16 від 05.09.2016, № 201/16 від 30.01.2017 та затверджені наказами ТОВ «Будеволюція» від 09.02.2015, від 09.03.2015 № 161, від 08.06.2016 № 570 та № 67 від 01.02.2017.

З вищевказаного можна зробити висновок, що дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ 409 від 13.05.2014 було видано на підставі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 2157/0/01/009-14 від 01.04.2014, на заміну яких, в подальшому, було отримано нові містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 610/14/12-3/009-14 від 11.12.2014.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що дозвіл на виконання будівельних робіт виданий пізніше отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є необгрунтованими.

Щодо твердження апелянта про те, що виданий відповідачем дозвіл на підставі проектної документації, що передбачає будівництво 25-поверхових будинків суперечить містобудівній документації, зокрема, детальному плану території, слід зазначити наступне.

Відповідно до проектної документації, поверховість житлового будинку № 21 у складі об`єкту будівництва: «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва» складає 25 поверхів.

Згідно пункту 1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 2157/0/01/009-14 від 01.04.2014, «Гранично допустима висота будівель: визначити відповідно до нормативно-правових актів, з урахуванням проектних рішень ДТП району Осокорки, затвердженого рішенням Київської міської ради від 27.11.2009, з урахуванням вимог забезпечення нормативної інсоляції; при проектуванні об`єкту вище 50 метрів необхідно отримати погодження "Украероруху».

При цьому, проектна документація містить висновок Державного підприємства обслуговування повітряного простору України (Украерорух) від 21.09.2012 р. вих. № 1.11-157.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 11.12.2014 № 610/14/12-3/009-14, які були отримані замовником замість містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 01.04.2014 № 3157/0/01/009-14.

Пунктом 1 рішення Київської міської ради від 27 листопада 2009 року № 695/27 затверджено Детальний план території Осокорки у Дарницькому адміністративному районі м. Києва відповідно до основних техніко-економічних показників, що додаються, як основу планувальної організації та функціонального зонування території, червоних ліній, розташування вулиць і доріг, мікрорайонів багатоповерхової забудови, щільності забудови, подальшого розроблення проектної документації та прийняття рішень щодо розміщення об`єктів містобудування.

Відповідно до глави 1.1 розділу Том 1 «Архітектурно-планувальна частина» Детального плану, мікрорайон № 5 - вільний від забудови і має освоюватись під житлово-громадське багатоповерхове будівництво.

Положеннями глави 1.2 розділу Том 1 «Архітектурно-планувальна частина» Детального плану передбачено, що житлові квартали сформовано будинками секційного типу перемінної поверховості (14-16-18 пов.) з вбудовано-прибудованими об`єктами і приміщеннями соціально-побутового призначення. Вздовж магістралі Троєщина - Осокорки і мерідіальних магістралей районного значення розміщено акцентні групи будинків баштового типу підвищеної поверховості (24-пов. і вище).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що детальний план району Осокорки у Дарницькому адміністративному районі м. Києва, затверджений рішенням Київської міської ради від 27.11.2009 № 695/27, передбачає будівництво будинків підвищеної поверховості 24 поверхи і вище, а тому доводи позивача у цій частині не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, апелянт стверджує про бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України, що полягає у нездійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, а саме, в невжитті достатніх та необхідних заходів державного примусу щодо виявлення незаконного будівництва житлового будинку № 21 у складі багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва, його припинення, усунення порушень містобудівного законодавства.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 160/6885/19.

З огляду на зазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що нездійснення відповідачем заходів архітектурно-будівельного контролю за відсутності у нього правових підстав для здійснення вказаних заходів (проведення позапланових перевірок) не є протиправною бездіяльністю.

Матеріали справи свідчать, що 30 травня 2017 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Гончаровим О.С. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних норм, державних стандартів і правил ТОВ «Будеволюція», ТОВ «Аркада-Будівництво», ТОВ фірма «Нові будівельні матеріали» на об`єкті будівництва: "Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначенні між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва".

Слід зазначити, що здійснення відповідачем заходів державного архітектурно-будівельного контролю та проведення перевірки, зокрема, ТОВ «Будеволюція» підтверджуються наявними в матеріалах справи: актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.05.2017; приписами про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.05.2017; протоколами про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.05.2017; постановою № 56/17/10/26-34/0806/02/6 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.06.2017; постановою № 55/17/10/26-33/0806/02/6 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.06.2017. (Т. 1 а.с. 104-121).

Водночас, під час проведення вказаної позапланової перевірки не було встановлено порушень, на які посилається позивач, як на підставу свого позову.

Отже, доводи апелянта про те, що відповідачем не здійснювався державний архітектурно-будівельний контроль на об`єкті будівництва «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначенні між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва» є необгрунтованими.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, щоб свідчили про те, що позивач зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю щодо порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі № 826/22842/15 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Так, предметом спору у справі № 826/22842/15 було визнання незаконною і скасування реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області Декларації про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також, зобов`язання відповідача звернутися до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

При цьому, питання здійснення державного архітектурно-будівельного контролю взагалі не аналізувалося і висновок щодо застосування статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Верховний Суд у справі № 826/22842/15 не робив.

Крім того, щодо позовної вимоги про визнання недійсним дозволу № ІV 09 на виконання будівельних робіт будівництва житлового будинку № 21 у складі багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва, слід зазначити, що позивач не є учасником містобудівельних правовідносин і дозвіл не створює, не припиняє, не змінює її прав чи обов`язків. Звернення до суду зумовлене захистом її майнових законних інтересів як інвестора будівництва.

Водночас, апелянтом не доведено, що видача вищезгаданого дозволу негативно вплинуло на права чи інтереси позивача. Порушення її інтересу, як інвестора будівництва, безпосередньо з дозволом не пов`язане, а тому, відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 09 червня 2021 року у справі №826/1432/18, яка прийнята за аналогічних правовідносин.

Беручи до уваги викладене, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 22.06.2023 р.