Справа № 160/9307/23
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2023 року Справа № 160/9307/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
03.05.2023 року за допомогою підсистеми «Електронній суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з вимогами:
- визнати бездіяльність розпорядника публічної інформації - Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 04525024, яка полягає у ненаданні запитуваної інформації і документів, та ненаданні своєчасної відповіді у Законом визначений 5-и денний строк (згідно пункту 7 частини 2 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації») на питання, що поставлені в запиті на інформацію від 31.10.2022 року - протиправною;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.10.2022 року на підставі статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 04525024 із запитом на інформацію від 31.10.2022 року, до якого були додані графічні матеріали. Цей Запит був відправлений на адресу Ради за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується фіскальним чеком від 31.10.2022 року , та описом вкладення за формою 107. У Запиті позивач просив надати інформацію стосовно земельної ділянки, яка розташована на території Ради та згідно відкритих даних земельного кадастру України (kadastr.live) відноситься до земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Проте, у відповідь на звернення відповідачем було надано відповідь з порушенням встановлених законом термінів, а також не було надано вичерпну відповідь на питання, що було поставлено у запиті позивача.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на доступ до публічної інформації позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
25.05.2023 року засобами поштового зв`язку від Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшов відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що до ради 07.11.2022 року надійшов від позивача запитна інформацію від 31.101.2022 року. Зазначений запит зареєстрований відповідачем 07.11.2022 року за № ПІ-35, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Слобожанської селищної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь н запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідачем листом від 11.11.2022 № 03-09/11/3373 надано відповідь позивачу на цей запит та відповідь було надіслано за допомогою електронної пошти 14.11.2022 о 10:41. Тобто, відповідачем не було пропущено встановлений законом строк для надання відповіді, а отже бездіяльності не було вчинено. Водночас відповідач наголошує на тому, що ним було надано розгорнуту відповідь на кожен пункт запиту та питання, яке було порушене позивачем.
Підсумовуючи викладене, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
25.05.2023 року Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області заявлене клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує про те, що сума компенсації витрат на правову допомогу має бути співмірною зі складністю справи, витраченого адвокатом часу та реальності дій, що вчинені ним на підготовку судового процесу. Виходячи з доказів, наданих в обґрунтування понесених витрат, відповідач наголошує, що їх розмір є завищеним та фактично таким, що не відповідає даній категорії справ.
25.05.2023 року Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду через зловживання позивачем процесуальними правами. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що ОСОБА_1 подано за період з 07.11.2022 року по 10.04.2023 року 114 запитів на доступ до публічної інформації різного характеру. За наслідками розгляду його звернення станом на 24.05.2023 року позивачем подано 9 позовних заяв до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та у кожній з них представник позивача посилається на надання неповної, недостовірної публічної інформації або з порушення строків розгляду відповідачем. У зв`язку з великою кількістю запитів від позивача та з метою недопущення обмеження права громадянина ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, Слобожанською селищною радою було численну кількість разів запрошено його до приміщення ради для надання доступу для ознайомлення з документами та інформацією та можливість зробити необхідні фотокопії. Проте, таке запрошення було проігнороване. Відповідач наголошує на тому, що направлення великої кількості запитів на доступ до публічної інформації було здійснено для подальшого подання до суду позовів у спорах, що мають завідомо штучний характер з метою стягнення з відповідача суми судових витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. за кожну позовну заяву.
У частині другій статті 45 КАС України наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який однак, не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність зловживання віднесено на розсуд суду, що розглядає справу.
Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду суд зазначає про наступне.
за правилами частини третьої статті 45 КАС якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Відповідно до частини першої статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
За частиною другою цієї статті суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
В межах даного публічно-правового спору позивачем оскаржується бездіяльність відповідача в межах надання відповіді на запитувану публічну інформацію.
Водночас судом не може бути визнано зловживанням процесуальним правом позивача його звернення до суду в межах цього публічно-правового спору, оскільки згідно статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).
Отже, враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 31.10.2022 року звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з запитом на інформацію згідно ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати відповідь на наступні питання:
- чи надана на даний час зазначена ділянка будь-якій особі у користування (оренду, постійне користування, інше)? Якщо ця ділянка надана у користування будь-якій особі, прошу надати відповідний документ, на підставі якого ділянка надана у користування.
- чи зверталася на даний час будь-яка особа до Слобожанської селищної ради, з клопотанням щодо надання цієї ділянки у користування або щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою? Якщо так, прошу зазначити таку особу та надати відповідне клопотання надану такою особою раді з даного приводу;
- зазначте будь ласка дату та час проведення наступної сесії Слобожанської селищної ради, та надайте відповідний документ, що є підставою для проведення цієї сесії.
Запит ОСОБА_1 було надіслано засобами поштового зв`язку та отримано Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області 07.11.2022 року та зареєстровано за вх. № ПІ-35, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.
11.11.2022 року Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області на запит позивача було надано відповідь за вих. № 03-09/11/3373 наступного змісту:
Таким чином, роз`яснюємо, що здійснити пошук відомостей у Державному реєстрі прав для надання інформації на підставі запиту про надання публічної інформації є не можливим, оскільки така процедура не передбачена діючим законодавством.
Копію відповіді на запит № 03-09/11/3373 надіслано відповідачем за допомогою електронної пошти на скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 14.11.2022 року.
Вважаючи, що відповідачем було не в повному обсязі надано відповідь на запитувану інформацію та з порушенням встановленого законом строку, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян» (№393/96-ВР від 02.10.1996 р., далі - Закон №393) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною першою статті 1 Закону №393 передбачено право громадянина України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян»).
Визначення «заяви» (клопотання) міститься у частині 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає, що звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до статті 4 цього Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 7 Закону №393 передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до статті 16 Закону №393 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що кожен громадянин в разі порушення його законних прав має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Щодо спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що запит ОСОБА_1 було надіслано засобами поштового зв`язку та отримано Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області 07.11.2022 року та зареєстровано за вх. № ПІ-35, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.
11.11.2022 року Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області на запит позивача було надано відповідь за вих. № 03-09/11/3373.
Копію відповіді на запит № 03-09/11/3373 надіслано відповідачем за допомогою електронної пошти на скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 14.11.2022 року.
Отже, відповідач надав позивачу відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Частиною 1 статті 5 Закону № 3613-VI, ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.
Порядок ведення Державного земельного кадастру визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).
Відповідно до пункту 10 Порядку № 1051, відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення.
Згідно з частиною 6 пункту 22 Порядку № 1051 визначено, що до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про землі у межах державного кордону, як відомості про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах) та за їх межами (у частині, що характеризують такі землі з урахуванням їх місцезнаходження), як, зокрема, відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці:
- назва, код (номер) категорії земель (в цілому і за окремими контурами) згідно з додатками 2 і 3 та пунктом 28 цього Порядку;
- межі земель кожної категорії за окремими контурами з координатами їх поворотних точок та довжиною;
- площа земель кожної категорії (в цілому і за окремими контурами);
- інформація про документи, на підставі яких встановлено категорію земель (назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, за якою здійснено віднесення земель до відповідної категорії, найменування органу, що його прийняв), електронні копії таких документів.
Відповідно до пункту а) частини 2 статті 21 Закону №3613-VI відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель:
- на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;
- на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;
- на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Згідно з частиною 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частини 2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється:
- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Частиною 3 статті 79-1 Земельного кодексу України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Тобто, враховуючи викладене, Державний земельний кадастр містить інформацію щодо сформованих та зареєстрованих земельних ділянок, відомості про які внесено до нього на підставі відповідної документації із землеустрою. При цьому Державний земельний кадастр поступово наповнюється інформацією.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не є уповноваженим органом щодо розпорядження зазначених у запиті земельних ділянок, тому, враховуючи приписи пункту 1 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
- мета запитувача: необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
- характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;
- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості: розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
- готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації.
За обставин цієї справи та наданих позивачем доказів, доводів та їх обґрунтувань, відсутні підтвердження мети запитувача, нагальності суспільної потреби у наданні позивачеві запитуваної публічної інформації.
Заявлений спір розглядається відповідно до часини другої статті 9 КАС України за позовною заявою, в межах позовних вимог та за наведеним у позові його обґрунтуванням.
Судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваною бездіяльністю відповідача, обґрунтування позову не містить доводів щодо запитуваної публічної інформації.
Враховуючи відсутність інших підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача від 07.11.2022 року вх. №ПІ-35, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Тому, суд, перевіривши правомірність дій (бездіяльності) відповідача при розгляді заяви позивача щодо їх відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, доходить висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності при наданні позивачу відповіді на його заяву. Адже, відповідач надав суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази правомірності своїх дій щодо надання ним письмової відповіді на заяву (запит) позивача від 07.11.2022 року за вх. №ПІ-35 у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Тим більше, що така відповідь була надана позивачу в порядку, визначеному ст. 7, ст.18 Закону України «Про звернення громадян» і з урахуванням принципів ст. 34 Конституції України.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при наданні відповіді на заяву позивача від 07.11.2022 р. вх. №ПІ-35 Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, позивач звільнений від сплати судового збору і відсутні докази понесених витрат відповідачами, у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук