Справа № 440/12979/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сич С.С.

13 червня 2023 р.Справа № 440/12979/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В с т а н о в и в:

12.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області (далі ГУ ДПС у Луганській області, контролюючий орган) від 31.08.2021 року № -1214, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2021 рік у сумі 28141,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з початком воєнних дій на території м. Сєвєродонецьк орендованою земельною ділянкою за її цільовим призначенням не користується, а з 27.04.2017 року він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивач зазначив, що за укладеним договором оренди землі орендарями є три особи, тоді як оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податкове зобов`язання визначено його. Зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № -1214 винесено відповідачем 31.08.2021 року, а не до 01 липня поточного року, як передбачено приписами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов контролюючий орган вказує, що місто Сєвєродонецьк Луганської області не включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не відноситься до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що позивач до 27.04.2017 був зареєстрований на території м. Сєвєродонецьк Луганської області. Земельна ділянка, яка належить позивачу на праві користування, також розташована на території м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Оскільки орендована позивачем земельна ділянка не розташована на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, то посилання позивача на положення статей 1, 6 Закону № 1669 суд вважав безпідставними.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, земельна ділянка, яка, зокрема й йому передана в оренду, знаходиться на території Сєвєродонецької міської ради Луганської області, де здійснюється антитерористична операція, відтак її використання за цільовим призначенням неможливе.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.11.2008 року між Сєвєродонецькою міською радою Луганської області в особі заступника голови Головка Ю.О. (орендодавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 10, що зареєстрований 08.12.2008 року (а.с. 11-12).

Відповідно до зазначеного договору орендодавець на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за № 2347 від 23.10.2008 року надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку - землі промисловості (під 58/100 часток цеху великих блоків), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7953 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 911890,98 грн. Договір укладено на 25 років строком по 23.10.2033 включно. Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі 36475,64 грн на рік, що складає 4,00% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі: 3039,64 грн протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

31.08.2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № -1214, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» в сумі 28141,33 грн. за податковий період 2021 рік (а.с. 15).

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельних податок або орендну плату.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Статтею 269 ПК України визначено, що платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями пунктів 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

За приписами п. 286.5. ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Спірним податковим повідомленням-рішенням позивачеві визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб згідно з договором оренди землі від 06.11.2008 року № 10 за податковий звітний період 2021 рік.

Згідно з поданим ГУ ДПС у Луганській області розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності за 2021 рік згідно з договором оренди землі №10 від 06.11.2008 року орендну плату розраховано на одного орендаря виходячи з таких показників: площа земельної ділянки 2651 м2, нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 303963,67 грн., прийнятий для розрахунку розмір орендної плати відсоток нормативно грошової оцінки земельної ділянки - 4%.

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 ПК України коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель становлять: за 2008 рік - 1,152 (застосовується у 2009 році); за 2009 рік - 1,059 (застосовується у 2010 році); у 2011-2013 роках - 1; за 2014 рік - 1,249 (застосовується у 2015 році); за 2015 рік - 1,433 (застосовується у 2016 році); за 2016 рік - 1,06 (застосовується у 2017 році); за 2017-2020 роки - 1.

Враховуючи ці коефіцієнти індексації, річна сума орендної плати за ділянку становить за 2021 рік - 28141,33 грн.

Отже, посилання позивача на те, що інші орендарі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають обов`язки та повинні нести відповідальність за договором оренди є помилковими, оскільки зобов`язання в сумі 28141,33 грн. нараховані виключно з розрахунку на одного орендаря, що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи (а.с. 42, 111).

Щодо посилань позивача про початок антитерористичної операції на території Сєвєродонецької міської ради Луганської області і, як наслідок, неможливість використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням та виконувати власні обов`язки за договором оренди землі від 06.11.2008 № 10, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-VII (надалі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженнями Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 та від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено, зокрема, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції чинній до 08.06.2016 року) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, в силу норм ст. 6 Закону № 1669-VII (чинної до 08.06.2016 року) були звільнені безпосередньо від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З 08.06.2016 року статтею 6 Закону № 1669-VII (з урахуванням змін, внесених Законом № 1365-VIII від 17.05.2016 року) передбачено звільнення суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, а саме - перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджені Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону № 1669-VII (в редакції чинній з 08.06.2016 року) передбачено скасування суб`єктам господарювання орендної плати за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Пунктом 38.7 Прикінцевих положень ПК України також передбачено звільнення від нарахування та сплати за землю (земельний податок та орендна плата за землю за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, які розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1276-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до яких місто Сєвєродонецьк Луганської області не віднесено.

Як встановлено судом, позивач до 27.04.2017 був зареєстрований на території м. Сєвєродонецьк Луганської області. Земельна ділянка, яка належить позивачу на праві користування, також розташована на території м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Оскільки орендована позивачем земельна ділянка не розташована на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, то посилання позивача на положення статей 1, 6 Закону № 1669-VII колегія суддів вважає безпідставними.

Відтак з 08.06.2016 року позивач не звільняється від обов`язку сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило
Постанова у повному обсязі складена і підписана 22 червня 2023 року.