Справа № 380/15242/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15242/22 пров. № А/857/3294/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року, прийняте суддею Братичак У.В. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області ), Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві (надалі ГУ ПФУ у м.Києві) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 97 від 30.09.2022 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу»; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу» з дня звернення із заявою від 20.07.2022, зарахувавши період роботи з 04.07.2001 по 31.12.2003 на посаді секретаря Вовченської сільської ради Турківського району Львівської області до стажу державної служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 позов задоволено.

Суд виходив з того, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII вік і страховий стаж, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019, викладеному у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17.

Суд зазначив, що обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом № 889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283), який слід застосовувати у даному спорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 735/939/17.

Суд звернув увагу на те, що період роботи позивача з 04.07.2001 по 31.12.2003 на посаді секретаря сільської ради, який підтверджується записами у його трудовій книжці, має зараховуватися до стажу державної служби.

Також суд зазначив, що на момент звернення позивача до відповідача, у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про держану службу», п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889 № «Про державну службу», а саме позивач досяг 62 річного віку, набув більше 41 року страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що необхідними документами для призначення пенсії державного службовця, в частині визначення розміру пенсійної виплати 60 %, є довідки про заробітну плату встановленої форми. Проте, у судовому рішенні від 18.01.2023 нічого не сказано щодо довідок про заробітну плату ОСОБА_1 .

Суд посилається на ст. 46 Закону №889, згідно якої до державної служби зараховується, зокрема час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених Законом №2493.

Закон №2493 набрав чинності з 04.07.2001. До набуття чинності Законом №2493 посади працівників органів місцевого самоврядування були віднесені до відповідних категорій посад державної служби постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239 «Віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців». Проте, після 04.07.2001 згідно ст. 14 Закону 2493 посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування.

Отже, посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, з 04.07.2001. Посада, яку займав позивач - секретаря виконкому, віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.

Оскільки, відповідно до ст. 21 Закону №2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється згідно із Законом №1058 та станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймав посаду державної служби та відсутній на 01.05.2016 необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (20 років), право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у позивача відсутнє.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.04.2020 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 , за період у межах спірних правовідносин судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача:

- 10.05.1995 - прийнятий на посаду секретаря виконкому Вовченської сільської ради народних депутатів;

- 23.04.1998 - обраний секретарем Вовченської сільської ради;

- 02.12.1998 - присвоєно 11 ранг державного службовця;

- 21.04.2002 - обраний секретарем Вовченської сільської ради, прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування 6 категорії посад;

- 31.12.2003 - звільнений з посади секретаря Вовченської сільської ради за власним бажанням.

26.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області зі заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказана заява від 26.09.2022 відповідно до екстериторіального принципу розподілу єдиної черги завдань, розглядалася ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві № 97 від 30.09.2022 відмовивлено позивачу в переведенні на інший вид пенсії, зокрема вказав, що до стажу державної служби зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 01.12.1993 по 10.05.1995, з 10.05.1995 по 03.07.2001, з 22.04.2005 по 03.08.2015. Період роботи на посаді секретаря виконкому сільської ради народних депутатів зараховано до стажу державної служби по 03.07.2001, оскільки посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносилися до відповідних категорій посад державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 04.07.2001). Оскільки станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивача становив менше 20 років і станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займав посади державної служби, право на призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» №889-VIII відсутнє.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889 з 01 травня 2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 травня 2023 у справі № 560/928/20.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби».

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Стаття 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посада на якій позивач перебував в органах місцевого самоврядування, зокрема, секретаря сільської ради з 04.07.2001 по 31.12.2003 відноситься до зазначеної категорії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.05.2021 у справі № 623/198/17 та від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 09 травня 2023 року/справа № 560/928/20.

Судом встановлено, що періоди роботи позивача з 01.12.1993 по 10.05.1995, з 10.05.1995 по 03.07.2001, з 22.04.2005 по 03.08.2015 зараховані відповідачем до стажу державної служби позивача та становлять 17 років 10 місяців 15 днів.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача до ГУ ПФУ у Львівській області (26.09.2022), у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про держану службу», п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889 № «Про державну службу», а саме позивач досяг 62 річного віку, набув більше 41 року страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.

Щодо покликання апелянта на те, що необхідними документами для призначення пенсії державного службовця, в частині визначення розміру пенсійної виплати 60 %, є довідки про заробітну плату встановленої форми, то зазначена обставина не була підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу», тому суд першої інстанції не надавав оцінки згаданому.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі № 380/15242/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 22.06.2023.