Справа № 344/7137/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/7137/22 пров. № А/857/5818/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року (головуючий суддя Атаманюк Б.М., м.Івано-Франківськ) у справі № 344/7137/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

17.06.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовує тим, що постановою заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківської області №696 від 11 травня 2022 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 163-15 КУпАП із змінами та доповненнями, п.14.19 ст. 14 ЗУ від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанови КМУ №878 від 29.09.2010р. «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів», та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Вважає, що спірна постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки: відсутні докази на підтвердження вчинення правопорушення; відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-15 КУпАП (не правильно визначений суб`єкт правопорушення, яким має бути посадова особа, а не громадянин; немає особи якій не забезпечено можливості проведення розрахунків за товари з використанням електронних платіжних засобів); накладений адміністративний штраф перевищує граничну суму відповідальність, визначену ч. 1 ст. 163-15 КУпАП (накладено штраф в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч. 1 ст. 163-15 КУпАП передбачає відповідальність від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян); не забезпечено право позивача на участь у розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, посилається на те, що розглядаючи справу, посадова особа податкового органу може прийняти рішення про звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року адміністративний позов задоволено. Постанову заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №696 від 11 травня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 - скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 163-15 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі пп.80.2.2, пп. 80.2.5, п. 80.2, ст. 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, із змінами та доповненнями, наказу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області та на підставі направлення, проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою діяльність ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), Кодексу законів про працю України, Законів України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального», (із змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (зі змінами і доповненнями), інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці. За результатами фактичної перевірки складено акт перевірки, та встановлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме: недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів. Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується даними акту про результати фактичної перевірки платника податків. Окрім того, під час фактичної перевірки була присутня продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , яка надала пояснення, в якому зазначила: «банківський термінал відсутній».

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області 05.05.2022 р. проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . За результатами перевірки складено акт (довідка) фактичної перевірки 090311 від 05.05.2022, який зареєстрований в ГУ ДПС в Івано-Франківській області за № 1242/09/10/РРО/ НОМЕР_1 .

Згідно з зазначеним актом (довідкою) фактичної перевірки, під час перевірки встановлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме: недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, чим порушено п. 14.19. ст. 14 ЗУ від 05.04.2001 №2346-111 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанову Кабінету Міністрів України від 29,09.2010 №878 «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) із використанням електронних платіжних засобів», а саме відсутність у магазині терміналу для проведення розрахунку із споживачами за проданий товар електронними платіжними засобами.

Під час проведення перевірки була присутня продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , яка в наданих письмових поясненнях зокрема зазначила: «…Банківський термінал відсутній».

Постановою заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківської області №696 від 11 травня 2022 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 163-15 КУпАП із змінами та доповненнями, п.14.19 ст. 14 ЗУ від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанова КМУ №878 від 29.09.2010р. «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів», та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У пункті 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За правилами пункту 80.1, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За правилами пункту 80.5, пункту 80.7, пункту 80.9, пункту 80.10 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Слід враховувати, що відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Аналіз наведених правових норм показав, що реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу.

Право посадових осіб контролюючого органу на проведення фактичної перевірки виникає за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог податкового законодавства направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Податкове законодавство визначає вичерпний перелік підстав для прийняття керівником контролюючого органу рішення щодо організації перевірки. Водночас, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

При цьому, підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена без присутності позивача. Щодо цього апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 4 розділу III наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення" № 566 від 02.07.2016 року передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Пунктом 5 розділу III Наказу № 566 встановлено що, відповідно до ст. 278 КУпАП керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення з`ясовує: чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; чи правильно складені протокол та інші матеріали справи; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Колегія суддів зазначає, що при дослідженні доказів, даних на підтвердження того, що позивач був присутній під час розгляду справи не виявлено, також немає підтверджень про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи, немає відомостей, що позивачем подавалося клопотання про відкладення розгляду справи.

Із зазначеного слідує, що податковим органом не доведено тих обставин, що під час розгляду справи право позивача на участь у розгляді справи було дотримано, в тому числі і гарантоване статтею 59 Конституції України право на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що апелянт посилається на те, що підставою проведеної перевірки було відповідне направлення для проведення перевірки, проте матеріали справи зазначеного документу, ані інших документів, які визначають умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, не містять.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не підтверджено наявність підстав, які давали право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення документальної фактичної перевірки, що не дає можливості оцінити відповідність такої перевірки п. 81.1. ст. 81 ПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не надав до матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність проведення перевірки та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що є підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною, її скасування та закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ч.3 ст. 268, 272, 286, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року у справі № 344/7137/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.