Справа № 300/5495/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/5495/22 пров. № А/857/5036/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Шумей М.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківськ 23 лютого 2023 року у справі № 300/5495/22 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

27.12.2022 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , просило стягнути в дохід бюджету заборгованість на суму 7 493,07 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення, якими визначено сума податкового зобов`язання контролюючим органом, у встановлений ПК України порядку вручено відповідачу, однак не оскаржені, тому вжито заходів, передбачених п.286.5 ст.286 ПК України. Суд першої інстанції вказав, що податкова заборгованість відповідачем станом на день розгляду справи не сплачена та складає 7493,07 грн., що підтверджується матеріалами справи, тому вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що листом Калуської міської ради від 14.09.2017 №29006/09-38 у продовження договору оренди землі (земельної ділянки площею 0,0064 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :12:001:0001), відповідачу відмовлено. Скаржник вказує, що на вказаній земельній ділянці знаходиться торговий павільйон № НОМЕР_1 , який відповідачем відчужено на користь ОСОБА_2 згідно з нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу від 01.12.2011, а в подальшому такий відчужено на користь ОСОБА_3 відповідно до нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 06.06.2013. Також скаржник вказує, що в подальшому ОСОБА_3 вказаний павільйон вже як об`єкт нерухомого майна відчужив на користь ОСОБА_4 згідно з нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу від 12.02.2018, 24.06.2021 ОСОБА_4 уклала з Калуською міською радою Договір оренди землі та отримала в оренду для розміщення павільйону земельну ділянку площею 0,0064 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :12:001:0001. Скаржник зазначає, що до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку на земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Скаржник вказує, що в спірний період за 2020 та 2021 роки відповідач не була ні власником павільйону, ні орендарем земельної ділянки, на якій цей павільйон розташований.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка за кадастровим номером №:12:001:0001 була в оренді ОСОБА_1 з 24.07.2013 р. до 24.06.2021 р., дата укладення договору між Калуською міською радою та ОСОБА_4 . Зазначає, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не повинен давати оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору. Також позивач вказує, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, то обговоривши підстави поданого клопотання, суд апеляційної інстанції, з врахуванням положень статті 236 КАС України, щодо підстав зупинення провадження у справі, та статті 2 КАС України, та щодо дотримання розумного строку розгляду справи, а також зважаючи на необхідність забезпечити ефективність адміністративного провадження за умови дотримання при цьому гарантій прав, свобод та законних інтересів учасників справи, дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки відсутні підстави неможливості об`єктивного розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням суду у справі №300/5495/22, тоді як зупинення провадження у справі може призвести до вирішення справи в порушення «розумного строку». Суд апеляційної інстанції зазначає, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, оскільки у зв`язку з тривалим судовим розглядом справи може бути порушене право сторін на своєчасне її вирішення.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на час звернення з позовом у цій справі податковий борг ОСОБА_1 становить 7 493,07 гривень, а саме орендна плата з Фізичних осіб (18010900), відповідно до: - податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.05.2020 №4-0906 за податковий період 2020 року на суму 5 691,69 грн; - податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.04.2021 №-0906 за податковий період 2021 року на суму 1 762,08 грн; - 39,3 грн пеня, яка нарахована на підставі статті 129 Податкового кодексу України.

19.08.2019 контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф», відповідно до якої загальна сума податкового боргу платника податків ОСОБА_1 станом на 18.08.2019 становить 6260,86 грн., у тому числі за основним платежем 5691,69 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 569,17 грн.

Оскільки, як ще зазначає у позовній заяві позивач, у встановлений законом строк ОСОБА_1 не сплатила узгоджену суму податкових зобов`язань, така сума набула статусу податкового боргу, тому контролюючий орган звернувся з позовом до суду про стягнення такого.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з статтею 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 ПК України).

Згідно з пункту 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.4 статті 287 ПК України).

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (пункт 56.2 статті 56 ПК України).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу (підпункт 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є день, що настає після законодавчо встановлених строків для сплати нарахованої суми податкового зобов`язання, у разі адміністративного оскарження - день закінчення процедури адміністративного оскарження, у випадку звернення до суду - день набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує такі до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку, встановленого для їх сплати.

При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі яких виник податковий борг, оскільки такі не є предметом такого правового спору.

В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення: наявність податкових повідомлень-рішень, чинних на час звернення з позовом про стягнення боргу; самостійно визначені суми податкового зобов`язання, тощо.

При цьому, необхідним є встановлення як факту отримання платником податків податкових повідомлень-рішень, а, отже, конкретної календарної дати узгодження визначених в них грошових зобов`язань та своєчасної несплати, так і факту вручення/невручення податкової вимоги про сплату податкового боргу, адже з врученням податкової вимоги закон пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкової вимоги, повинно передувати реалізації права суб`єкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

Позивачем зазначено, що податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати з Фізичних осіб (18010900), відповідно до: - податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.05.2020 №4-0906 за податковий період 2020 року на суму 5 691,69 грн; - податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.04.2021 №-0906 за податковий період 2021 року на суму 1 762,08 грн; - 39,3 грн пеня.

При цьому, зазначено, що відповідачу надсилалась податкова вимога від 19.08.2019 №124168-51, однак податковий борг відповідачем в повному обсязі не погашався.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії витягу з ІКП по орендній платі з фізичних осіб (код класифікації бюджету 18010900) станом на 31.12.2019 заборгованість відповідача становила 39,3 грн. (залишок несплаченої пені), яка нарахована 03.09.2019 за період з 06.05.2019 по 02.09.2019 на податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019.

Податковим повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.05.2020 №4-0906 та податковим повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.04.2021 №-0906 контролюючим органом визначене податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за податковий період 2020 рік та 2021 рік відповідно.

З долучених до апеляційної скарги копій документів вбачається, що укладений відповідачем з Калуською міською радою Івано-Франківської області Договір оренди землі №78 від 05.09.2005 був продовжений до 23.04.2016. Оренда земельної ділянки здійснювалась для розміщення тимчасового торгового павільйону АДРЕСА_1 (в районі житлового будинку №4).

Відповідно до листа Калуської міської ради Івано-Франківської області від 14.09.2017 №29006/09-38, наданого на заяву відповідача від 27.04.2017 щодо продовження терміну оренди земельної ділянки (р-н. житлового будинку №4), для розміщення тимчасового торгового павільйону № НОМЕР_1 (кадастровий номер :12:001:0001 площею 0,0064 га.), відповідно до Порядку встановлення тимчасових споруд, затвердженого наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, при встановленні тимчасових споруд не передбачено наявність договорів оренди землі, а тому питання продовження терміну оренди вказаної земельної ділянки знято з розгляду сесії Калуської міської ради.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 01.12.2011 ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 торговий павільйон АДРЕСА_1 .

В подальшому вказаний об`єкт відчужувався у власність третіх осіб, що контролюючим органом при зверненні до суду з цим позовом не враховано.

При цьому, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку строк дії речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :12:001:0001 площею 0,0064 га до 23.04.2016.

Окрім того, до матеріалів справи долучені копію Договору оренди землі від 24.06.2021, укладеного між Калуською міською радою як Орендодавцем та ОСОБА_4 як Орендарем щодо земельної ділянки для розміщення торгового павільйону № НОМЕР_1 з кадастровим номером :12:001:0001 площею 0,0064 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . строк дії договору до 24.06.2026.

Водночас, правомірність визначення суми податкових зобов`язань контролюючим органом, які знайшли своє відображення у податкових повідомленнях-рішеннях форми «Ф» від 01.05.2020 №4-0906 та від 30.04.2021 №-0906 та які становлять податковий борг, про стягнення якого звернувся податковий орган, є предметом оцінки у справі №300/2769/23, провадження у якій відкрито судом першої інстанції 22 травня 2023 року.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавець пов`язує наявність податкового боргу з несплатою узгодженого грошового зобов`язання платника податків, яке слід сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання, тоді як податковим зобов`язанням в розумінні ПК України є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Як це слідує з матеріалів справи, відповідач аргументи, якими обґрунтовується апеляційна скарга, суду не повідомив з причин, необізнаності про відкриття провадження у справі, оскільки судова повістка та ухвала про відкриття провадження у справі, була повернута Укрпоштою з Довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою», хоча згідно запиту суду до Управління ДМС України в Івано-Франківській області, місце проживання відповідача є адреса, на яку суд скеровував судову повістку та ухвалу.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, виходячи з аналізу наведених правових норм, оскільки орендна плата за земельну ділянку в розумінні податкового законодавства є платежем за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, правомірність нарахування якої заперечує відповідач, подавши позов до суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що стягнення в судовому порядку такого податкового боргу, за вищеописаних підстав, є передчасним.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно встановив обставини, які мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 300/5495/22 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко