Справа № 360/1473/22
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1473/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій, рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ), в якому просить:

- визнати бездіяльність Відповідача щодо не поновлення пенсії Позивача протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачу, викладене в листі Відповідача від 03.05.2022 вих. № 1200-0202-8/12481, та визнати протиправними та дискримінаційними дії Відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію Позивача;

- зобов`язати Відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вчинити певні дії поновити виплату пенсії Позивачу з 01.01.2015 року на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон. Для оформлення постійного проживання за кордоном позивач оформив зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здав паспорт громадянина України. 12.09.2014 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2015 року і станом на сьогоднішній день, позивач призначеної за законом пенсії не отримує.

12.03.2020 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслав безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії.

15.05.2020 представником отримано лист № 55/1/Л-1/2020 від 12.05.2020, у відповідності до якого відповідач відмовив у поновленні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову тим, що у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що відсутність міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем не дозволяє відповідачу поновити пенсію позивачу, що позивачем не була дотримана вимога щодо особистого звернення за поновленням пенсії, та що особиста заява позивача, яка була підписана позивачем перед нотаріусом, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль, та оригінал якої був переданий відповідачу засобами поштового зв`язку, не є особистим зверненням позивача, тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу.

Вищезазначену відмову було оскаржено до суду, та відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20 (далі також «Преюдиційне рішення»), залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021, було зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана його представником разом з листом від 12.03.2020 року № 194, як зазначено в рішенні.

16.02.2022 представники позивача звернулися безпосередньо до відповідача з проханням винести рішення щодо поновлення пенсії Позивачу.

Проте, відповідач в своєму рішенні від 03.05.2022 вих. № 1200-0202-8/12481 відмовив у поновленні виплати пенсії позивачу, обґрунтовуючи свою відмову наступним:

що поновити та здійснити виплату пенсії позивачу буцімто неможливо, у зв`язку з тим, що буцімто заява про виплату пенсії має подаватись лише особисто одержувачем, та що позивачем буцімто не надано документу, що посвідчує особу, а саме: паспорта громадянина України, та що буцімто всі ці документи відповідачем отримано не було.

Як слідує з особистої заяви про поновлення пенсії, позивач 12.03.2020 звернувся до пенсійного органу з проханням поновити йому пенсію з 01.01.2015 року та виплатити її на визначений ним банківський рахунок, що підтверджується додатком № 1 та № 9, № 15.

При поданні заяви про поновлення пенсії позивачем було надано апостильовану та нотаріальну засвідчену копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 05.09.2013 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, що підтверджено додатком № 9 та № 15 до Позову, а також встановлено Преюдиційним рішенням суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20.

Позивач вважає, що рішення, дії та бездіяльність відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв`язку із чим і подано даний адміністративний позов.

Ухвалою суду від 30.05.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 10.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовних вимог не визнав з огляду на таке.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 360/3106/20 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана представником позивача разом з листом від 12.03.2020 № 194.

Оскільки ОСОБА_1 постійно проживає в Ізраїлі, виплата пенсії можлива тільки через банківські установи.

Поновити та здійснити виплату неможливо у зв`язку з відсутністю заяви про виплату пенсії через банківський рахунок від ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови правління Національного банку України від 28.12.2018 № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні».

Засвідчених копій документів ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не надходило.

Підсумовуючи викладене, управління вважає, що ні позивачем, ні представником позивача не було дотримано вимог діючого законодавства щодо порядку подання документів про поновлення пенсії до органів Пенсійного фонду України, передбачених Порядком №22-1 та Положенням №13-1.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

Чинним рішенням Луганського окружного адміністративного суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю 12.09.2014, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду за кордон позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу № 6622 від 09.11.2015 позивачу призначена пенсія за віком з 28.10.2015.

Рішення (протоколу) про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу пенсійний орган суду не надав, однак у відзиві визнав ту обставину, що призначена позивачу пенсія перераховувалась на банківський рахунок з грудня 2015 року по березень 2016 року, а з квітня 2016 року по серпень 2016 року включно отримана через поштове відділення зв`язку.

Відповідно до довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку № 4213 від 27.08.2020 позивач отримував пенсію за віком з жовтня 2015 року по серпень 2016 року, з 01.09.2016 по 01.02.2017 пенсія у сумі 9 627,84 грн нараховувалась, але була не виплачена у зв`язку з тривалою неоплатою (не отримано пенсіонером в поштовому відділенні), з 01.03.2017 по теперішній час пенсія не нараховується та не виплачується.

16.03.2020 за вхідним номером 842/Л-1200-20 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов лист №194 від 12.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламеда, в якому зазначено, що позивач 12.09.2014 року виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. По досягненню пенсійного віку позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кардон Управлінням праці та соціального захисту населення в м. Сєвєродонецьк. Починаючи з 2015 року і по день звернення з вказаним листом позивач пенсію не отримує, жодним з територіальних управлінь ПФУ на даний час пенсію не поновлено та її виплати не відбувається. В листі заявлено вимогу про здійснення поновлення пенсії позивачу відповідно до особистої заяви пенсіонера ОСОБА_1 від 19.01.2020 про поновлення пенсії з 01.01.2015, оригінал якої із нотаріально засвідченим підписом позивача та апостилем додано до вказаного листа.

До вказаного листа також додано нотаріально засвідчену та апостильовану довіреність позивача, видану на представників, в тому числі на ОСОБА_2 , якою вказаних осіб уповноважено вчиняти необхідні дії в судах будь-якої інстанції, в тому числі в органах Пенсійного фонду України вчиняти дії по всім без винятку питанням, що стосуються реалізації, в тому числі оформлення та захисту його прав на соціальне і пенсійне забезпечення, зокрема: поновлення, нарахування, перерахування, отримання належних йому соціальних пенсійних виплат, компенсацій. Для цього представники вправі подавати від його імені всі без винятку документи, необхідні для оформлення пенсійних прав позивача та одержувати такі документи.

Також додано до вказаного листа нотаріально засвідчену та апостильовану копію паспорта громадянина України, що виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області 05.09.2013 на ім`я ОСОБА_1 , місце народження м. Сєвєродонецьк Луганської області.

До цього листа також додавався оригінал картки платника податків на позивача, а також копія пенсійного посвідчення позивача, номер особового рахунку від 02.12.2015 та копія трудової книжки позивача, завірені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «В. Меламед юридичний офіс Ізраїль-Україна» та підписом без визначення особи, якій він належить.

Листом від 20.03.2020 № 685-826/А-01/8-1200/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області заяву позивача про поновлення виплати пенсії передало на розгляд до УПФУ в м. Сєвєродонецьку.

Листом від 27.03.2020 № 55/1Л-1 УПФУ в м. Сєвєродонецьку відмовило позивачу у поновленні пенсії з тих підстав, що не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо особистого звернення пенсіонера або його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, заява про поновлення виплати пенсії від 19.01.2020 була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В подальшому УПФУ в м. Сєвєродонецьку своїм рішенням від 12.05.2020 № 55/1Л-1/2020 відмовило позивачу у поновлені виплати пенсії у зв`язку з тим, що не було дотримано вимог діючого законодавства щодо порядку подання документів про поновлення пенсії до органів Пенсійного фонду України, передбачених Порядком № 22-1 та Положенням № 13-1, а саме: до відповідного структурного підрозділу з ідентифікацією особи, яка надає документи, звернення не надавались; запропоновано представнику позивача звернутись до відповідного структурного підрозділу управління з дотриманням встановленого порядку звернення за поновленням пенсій, ідентифікувати свою особу та надати відповідну заяву від імені свого довірителя.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021, визнане протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 12 травня 2020 року № 55/1/Л-1/2020 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана його представником разом з листом від 12 березня 2020 року № 194.

Згідно рішення від 16.11.2020 суд дійшов висновку, що чинним законодавством передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Отже спірні правовідносини, що склалися між сторонами, стосуються розгляду звернення позивача до пенсійних органів про поновлення виплати пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі також - Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, представник позивача звернувся до суду за захистом порушеного права ОСОБА_1 на поновлення виплат призначеної йому пенсії, оскаржуючи рішення відповідача про відмову в здійсненні такого поновлення.

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється в тому числі у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Відповідно до вимог частини 2 статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 46 Закону №1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії (та в інших, зазначених в цьму пункті випадках) подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Зазначені положення свідчать про те, що підставою для поновлення пенсії є саме особиста заява пенсіонера.

Згідно з положеннями пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абз. 1-2). Днем звернення за поновленням виплати пенсії (та в інших, зазначених в цьму абзаці випадках) вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (абз. 5).

Отже, системний аналіз положень пункту 1.7 Порядку № 22-1 свідчить про те, що заяву про поновлення пенсії може бути подано засобами зв`язку (поштою), датою ж звернення за поновленням виплати пенсії є дата прийняття органом заяви із всіма необхідними для поновлення пенсії документами.

Норми Порядку № 22-1 не містять вимог стосовно прямої заборони особам, що звертаються до пенсійних органів, подавати заяву про поновлення виплати пенсії через представника, уповноваженого на вчинення таких дій на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 202 Цивільного Кодексу України (ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-2 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Частина 1 статті 239 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Враховуючи принцип свободи договору, вимоги ст. 19 Конституції України, статей 202-204, ч.4 209, 237- 239, 244-245 Цивільного Кодексу України, а також п.п. 1.5, 1.7 Порядку № 22-1, суд дійшов висновку, що позивач мав право подати особисту заяву про поновлення виплати пенсії через представника, що здійснює повноваження на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а представник мав право від імені позивача надіслати вказану заяву разом з необхідними документами (в тому числі, що засвідчують особистий підпис позивача на вказаній заяві,) пенсійному органу засобами поштового зв`язку, оскільки зазначені вимоги Порядку № 22-1 не містять прямої заборони вчинення таких дій, а, як встановлено судом, зміст правочину щодо подачі особистої заяви пенсіонера (певного документу) про поновлення виплати призначеної йому вже пенсії до пенсійного органу не вимагає його вчинення безпосередньо особою пенсіонера.

Отже, суд дійшов висновку, що чинним законодавством передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Згідно частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 (далі також - Положення № 280), визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 4 Положення № 280 передбачено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів, серед іншого, щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, «призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій», щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

Згідно пункту 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку «територіальні органи».

Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485 (далі також - Положення № 28-2) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно пункту 4 Положення № 28-2 Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі - Положення).

Підпунктом 7 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, серед іншого, визначено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» у Луганській області Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду в м. Лисичанську, Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, Управління Пенсійного фонду в Попаснянському районі, Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі реорганізовані шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 внаслідок реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України в Луганській області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду в м. Лисичанську, Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, Управління Пенсійного фонду в Попаснянському районі, Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області покладені функції з призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників (частина 1 зазначеної статті).

Частиною першою статті 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Таким чином, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку відповідно до положень частини першої статті 106 ЦК України було реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

В силу приписів частини першої статті 104 ЦК України майно, права та обов`язки Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

У зв`язку з чим майно Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, в тому числі й матеріали стосовно звернення позивача - заява ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020 з усіма додатками, що подана його представником разом з листом від 12 березня 2020 року № 194, перейшли до ГУПФУ.

У зв`язку з набранням чинності рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20 внаслідок залишення без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду - 30.03.2021, саме Головне Управління Пенсійного фонду України повинно було виконати вказане рішення та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана його представником разом з листом від 12 березня 2020 року № 194.

Відповідачем не зазначено та не надано доказів самостійного виконання чинного рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20.

Натомість, лише після звернення представників позивача 16.02.2022 з проханням винести рішення щодо поновлення пенсії Позивачу Відповідач рішенням від 03.05.2022 вих. № 1200-0202-8/12481 відмовив у поновленні виплати пенсії Позивачу, обґрунтовуючи відмову тим:

що поновити та здійснити виплату пенсії Позивачу неможливо у зв`язку з тим, що заява про виплату пенсії має подаватись лише особисто одержувачем,

що Позивачем не надано документу, що посвідчує особу, а саме: паспорта громадянина України, та що всі ці документи Відповідачем отримано не було.

Як встановлено чинним рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20, та погоджується судом при розгляді цієї адміністративної справи, представник позивача мав законні підстави направити заяву позивача поштою, а відповідач належний пенсійний орган повинен був розглянути заяву та усі подані документи та прийняти відповідне рішення.

Також судом встановлено, що до відповідача ГУПФУ в силу приписів частини першої статті 104 ЦК України перейшли майно, права та обов`язки реорганізованого шляхом приєднання Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, в тому числі матеріали стосовно заяви разом із додатками ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана його представником разом з листом від 12 березня 2020 року № 194.

Як встановлено чинним рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 360/3106/20, у довідці № 4213 від 27.08.2020, позивачу була призначена пенсія за віком з 28.10.2015, яку він отримував з жовтня 2015 року по серпень 2016 року (виплати здійснювалися з грудня 2015 по березень 2016 на банківський рахунок, з квітня по серпень 2016 на поштове відділення), з 01.09.2016 по 01.02.2017 пенсія у сумі 9627,84 грн нараховувалась, але була не виплачена у зв`язку з тривалою неоплатою (не отримано пенсіонером в поштовому відділенні), з 01.03.2017 по теперішній час пенсія не нараховується та не виплачується.

Судом встановлено, що позивач через свого представника належним чином звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати призначеної пенсії та надав необхідні документи для розгляду такої заяви.

У зв`язку з чим заява позивача мала бути розглянута відповідачем по суті звернення відповідно до вимог частини 2 статті 49 Закону №1058 протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати шляхом прийняття відповідного рішення. Поновлення виплат пенсії позивачу, за наявності відповідних підстав, мало здійснюватися в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону (із встановленням підстав припинення нарахування пенсії, вини самого пенсіонера чи пенсійного органу в ненарахуванні таких виплат).

Як встановлено судом, про факт проживання позивача в Ізраїлі пенсійний орган був повідомлений ще у березні 2020 року, з того ж часу мав необхідні документи, які свідчили про необхідність поновлення виплати пенсії.

Відповідачем не зазначено жодних обставин та не надано жодних належних доказів, які б свідчили про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії.

При цьому судом встановлено, що пенсія за віком позивачу призначена з 28.10.2015. Виплати здійснювалися з грудня 2015 по березень 2016 на банківський рахунок, а з квітня по серпень 2016 - на поштове відділення. З 01.09.2016 по 01.02.2017 пенсія у сумі 9627,84 грн нараховувалась, але була не виплачена у зв`язку з тривалою неоплатою (не отримано пенсіонером в поштовому відділенні).

При розгляді як справи № 360/3106/20, так і при розгляді цієї адміністративної справи відповідачем пенсійним органом не надавалися належні рішення, які б свідчили про призупинення виплати пенсії позивачу із зазначенням конкретних причин та правових підстав. Вказані обставини свідчать про протиправність дій щодо припинення виплати пенсії.

Позивачем, в свою чергу, не надані докази тому, що він до березня 2020 року повідомляв пенсійний орган про обставини того, що він у вересні 2014 року виїхав за межі України на постійне проживання до іншої країни.

Враховуючи викладені обставини, відповідач пенсійний орган протиправно припинив виплату пенсії саме з 01.09.2016.

У зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачу, викладене в листі Відповідача від 03.05.2022 вих. № 1200-0202-8/12481, та зобов`язати ГУПФУ поновити виплату пенсії Позивачу з 01.09.2016 на вказаний ним банківський рахунок.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 01.01.2015 по день стягнення компенсації, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Згідно зі статтею 97 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії щороку підвищуються відповідно до індексації грошових доходів населення, але не менш як на 2 проценти заробітку, з якого обчислено пенсію. В усіх випадках зазначене підвищення не може бути менше 2 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Отже, у разі відсутності перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103%, підстав для проведення індексації грошових доходів населення немає.

Тобто, в місяцях, коли величина приросту індексу споживчих цін не подолала поріг індексації, сума індексації грошових доходів залишається фіксованою.

При цьому, при підвищенні грошового доходу (пенсії) позивача необхідно керуватись нормами статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та зразком нарахування індексу споживчих цін для проведення індексації, приведеному у Додатку № 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, згідно з яким не проводиться індексація в місяці, в якому здійснено підвищення грошових доходів громадян.

Таким чином, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при призначенні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду. Фактично вимоги позивача з цього приводу (індексації) заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону. Фактично вимоги позивача з цього приводу заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання бездіяльності та дій відповідача дискримінаційними з приводу припинення виплати пенсії позивачу, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" визначено, що дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Як встановлено судом, відповідач припинив виплату пенсії позивачу з підстав тривалого неотримання пенсії. Тобто, відповідач в силу неправильного тлумачення норми закону помилково вважав, що законодавчо введені обмеження щодо виплати пенсії в залежності від отримання/неотримання пенсії за визначеним місцем реєстрації. Така позиція відповідає критеріям випадку, коли на законодавчому рівні можуть вводитися обмеження в цілях правомірної та об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними за певних обставин.

Тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність відносно позивача не в силу віднесення його за певною ознакою, а внаслідок помилкового розуміння випадків, коли обмеження застосовуються правомірно для досягнення об`єктивно обґрунтованої мети.

Крім того, позивачем та його представником зовсім не зазначено та не надано, а судом при розгляді справи не виявлено та не встановлено доказів наявності як прямої, так і непрямої дискримінації. Також судом не виявлено та не встановлено випадків утиску, коли відносно позивача мала місце поведінка, метою або наслідком якої є приниження його людської гідності за певними ознаками або створення стосовно нього напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери.

Навпаки, судом встановлено, що позивач тривалий час не повідомляв пенсійний орган про зміну фактичного місця проживання з дати призначення пенсії 28.10.2015 до березня 2020 року, що вказує на безпідставність заявлених вимог про визнання бездіяльності дискримінаційною.

Зазначене свідчить про наявність підстав для визнання оскарженого рішення протиправним та скасування з обранням іншого способу захисту порушеного права, а саме: зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01.09.2016 на вказаний ним банківський рахунок.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн, що підтверджено квитанцією № 7069-4898-6494-1180 від 06.06.2022.

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а тому на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ) про визнання бездіяльності та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.05.2022 вих. № 1200-0202-8/12481.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2016 на вказаний ним банківський рахунок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця