Справа № 320/6911/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року справа №320/6911/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) №70 від 06.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.06.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, а саме: уточнити позовні вимоги або уточнити склад відповідачів у справі, із наведенням обґрунтування та змісту позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

29.08.2022 на адресу суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.08.2022 надійшла уточнена позовна заява від 28.08.2022.

Так, в уточненій позовній заяві від 28.08.2022 ОСОБА_1 звертається до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) №70 від 06.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.06.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача та Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Суд зазначає, що 04.10.2022 позивачем через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву від 24.09.2022, в якій позивач звертається до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів проживання та роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення: з 26.04.1986 по 23.03.1988, з 02.09.1986 по 06.05.1988, з 25.11.1989 по 23.10.1991, з 29.11.1998 по 01.01.1999 та відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) №70 від 06.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 20551088) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди проживання та роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення: з 26.04.1986 по 23.03.1988, з 02.09.1986 по 06.05.1988, з 25.11.1989 по 23.10.1991, з 29.11.1998 по 01.01.1999 та призначити і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому АДРЕСА_1 , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.06.2022.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що він має право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні йому пенсії за віком.

20.09.2022 до Київського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву з додатками (т. 1, а.с. 90-159), у якому останній стверджує про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки, оскільки він не працював і не проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з моменту аварії по 31.07.1986 року. Представник ГУ ПФУ у Івано-Франківській області наголосив, що причетність до ЧАЕС внесено з 23.03.1988 по 24.11.1989 та з 24.10.1991 по 23.03.1993 (3 роки 1 місяць 2 дні).

27.09.2022 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ ПФУ у Київській області з додатками (т. 1, а.с. 163-210), де ним вказано про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та зазначено про те, що до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги в центрі зайнятості згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.09.1989, а саме: з 29.11.1989 по 01.12.1998, оскільки виплату відкладено з 01.12.1998, а 01.01.1999 поновлено виплату допомоги по безробіттю, однак запис про припинення виплати допомоги по безробіттю в трудовій книжці відсутній.

Також представник ГУ ПФУ у Київській області наголосив, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії подано копію трудової книжки, а не оригінал та наведено аналогічні доводи, що й ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в частині відсутності в ОСОБА_1 права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки.

05.10.2023 та 06.10.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшли відповіді на відзиви на позовну заяву, в яких позивач стверджує, що ним на підтвердження обставин наявності права на зниження пенсійного віку відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано всі належні документи, проте ГУ ПФУ в Івано-Франківській області проігноровано останні. ОСОБА_1 акцентував увагу суду на тому, що є громадянином, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УСРС від 28.06.1989 №224), що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 , Серія НОМЕР_4 , яке видане 02.03.1993 (категорія 2). Водночас позивач також стверджує про безпідставне не врахування відповідачем періоду отримання допомоги по безробіттю та періоду його навчання до страхового стажу.

22.06.2023 від Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації надійшли витребувані докази у справі.

Суд додатково зазначає, що внаслідок уточнення позовних вимог відповідачем по справі є лише ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30.05.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи, категорія 2 (далі заява від 30.05.2022) (т. 1, а.с. 166-167).

До вказаної заяви позивачем додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт або ID-картка або посвідка; військовий квиток; дипломи (свідоцтва, атестати) про навчання; довідку про відкритий рахунок в банку; документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи потерпілого; пам`ятку пенсіонера; свідоцтво про народження; трудову книжку або документи про стаж, що підтверджується розпискою-повідомленням (т. 1, а.с. 168).

Судом встановлено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.

Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.05.2022, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, керуючись статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 06.06.2022, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі оскаржуване та/або спірне рішення) (т. 1, а.с. 104-105).

20.06.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області сформовано повідомлення №1000-0204-8/55021, яким повідомлено позивача про те, що за результатами розгляду його заяви про призначення пенсії прийнято рішення, копію якого додано до повідомлення (т. 1, а.с. 202).

ОСОБА_1 категорично не погоджується зі спірним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд застосовує чинне законодавство, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 29 років.

У той же час, згідно із абзацом 4 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років: 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII).

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону (ч. 3 ст. 55 Закону № 796-XII).

Таким чином, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 2 років, мають право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання таких осіб або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 4 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи (з 26.04.1986 по 01.01.1993) , але не більше 9 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, не може перевищувати 9 років.

Разом з цим, суд враховує, що згідно із підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України N 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Зі змісту спірного рішення слідує, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області обраховано позивачу страховий стаж на рівні 27 років 0 місяців 25 днів.

Відповідач на підставі довідки Державної міграційної служби у м. Києві від 18.02.2022 №Д295/6/8010-22-8010 5.3-22 встановив, що ОСОБА_1 проживав в смт. Поліське з 23.03.1988 по 23.03.1993, однак в даний період проходив військову службу з 25.11.1989 по 23.10.1991, у зв`язку із чим причетність до ЧАЕС внесено з 23.03.1988 по 24.11.1989 та з 24.10.1991 по 23.03.1993 (3 роки 1 місяць 2 дні).

Окрім цього, у відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вказує, що позивач не має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку 4 роки, оскільки він не працював і не проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з моменту аварії по 31.07.1986.

Суд критично сприймає вказані твердження відповідача мотивуючи це наступним.

Так, відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно із абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

У відповідності до частини 1 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (ч. 3 ст. 65 Закону № 796-XII).

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 є громадянином який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УСРС від 28.06.1989 №224), що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 , Серія НОМЕР_4 , яке видане 02.03.1993 (категорія 2) (т. 1, а.с. 13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який регулює правила видачі посвідчень учасника

ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №501, у редакції чинній на час видачі позивачу відповідного посвідчення).

Згідно із пунктом 2 Порядку №501 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає

право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що Законом №796-XII та Порядком №501 визначено, що саме посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а.

Враховуючи наведене, суд вважає, що надаючи особі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» держава визнає за особою право на пільги, встановлені чинним законодавством для власників такого посвідчення.

22.06.2023 Департаментом соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації на виконання вимог ухвали суду надано письмові пояснення, в яких вказано, що підставою для видачі ОСОБА_1 посвідчення від 02.03.1993 Серія НОМЕР_4 , як особи, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії категорія 2, згідно п.11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2018 №551, була довідка від 20.05.1992 №3183.

Відповідно до довідки від 20.05.1992 №3183, що є додатком до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, виданої виконавчим комітетом Поліської районної ради народних депутатів, ОСОБА_1 з моменту аварії по 21.04.1992 постійно проживав в зоні безумовного (обов`язкового) відселення в смт. Поліське Київської області.

Отже, приймаючи до уваги те, що у ОСОБА_1 наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 2), суд приходить до однозначного висновку, що факт проживання останнього у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 рік є підтвердженим.

При цьому, суд наголошує, що матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження протиправності виданого позивачу посвідчення, а відтак вільне трактування пенсійним органом періоду проживання останнього у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 рік є протиправним.

Отже, в даному випадку, суд наголошує, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідач зобов`язаний був враховувати початкову величину зниження пенсійного віку на 4 роки.

Разом з цим, досліджуючи зміст спірного рішення, суд нагадує, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на підставі довідки Державної міграційної служби у м. Києві від 18.02.2022 №Д295/6/8010-22-8010 5.3-22 встановив, що ОСОБА_1 проживав в смт. Поліське з 23.03.1988 по 23.03.1993, однак в даний період проходив військову службу з 25.11.1989 по 23.10.1991, у зв`язку із чим причетність до ЧАЕС внесено з 23.03.1988 по 24.11.1989 та з 24.10.1991 по 23.03.1993 (3 роки 1 місяць 2 дні).

Суд перевіряючи обставини проживання позивача в смт. Поліське з 31.07.1986 по 23.03.1988, який не був врахований відповідачем вказує про наступне.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 17.06.1988 закінчив Поліську середню школу №1 Поліського району Київської області, що підтверджується атестатом про середню освіту (т. 1, а.с. 20).

Крім цього, відповідно до довідки Поліської селищної радив від 27.06.2022 №25 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчався у Поліській середній школі №1 Поліського району Київської області з 01.09.1978 по 17.06.1988 (т. 1, а.с. 30).

Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва Поліського МУБК Міністерства освіти УРСР №668975, яким підтверджується те, що позивач у період з 02.09.1986 по 06.05.1988 навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» в Поліському міжшкільному учбово-виробничому комбінаті (Поліський МУБК) (т. 1, а.с. 32).

Звідси слідує, що факт проживання, у тому числі навчання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 31.07.1986 по 17.06.1988 року є підтвердженим.

Згідно диплому серії НОМЕР_5 з відзнакою, виданого на ім`я позивача, слідує, що позивач 01.09.1988 вступив до Поліського професійно-технічного училища №10 і 29 червня 1989 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти зав професією «майстер сільського будівництва» (т.1, а.с.33).

Окрім цього судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15.09.1989 до 20.11.1989 працював водієм 3 класу вантажної колони в Поліському АТП-13248 (т. 1, а.с. 35), що також підтверджує обставини його праці у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 15.09.1989 по 20.11.1989.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 з 24.12.1991 по 15.02.1993 працював в Іванківському ОТП 13266 на посаді водія 3 класу для роботи на всіх типах вантажних автомобілів в Поліську а/к та 16.02.1993 був звільнений у зв`язку з відселенням з радіоактивно-зараженої території, внаслідок аварії на ЧАЕС (т. 1, а.с. 36).

Наведене також підтверджує обставини того, що позивач проживав та працював у зазначений період у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Що ж стосується не врахованого відповідачем періоду з 25.11.1989 по 23.10.1991 суд вказує про таке.

Судом встановлено, що позивач у період з 25.11.1989 по 28.10.1991 проходив службу в рядах Радянської Армії, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 16-18) та записом в трудовій книжці (т. 1, а.с. 35).

У той же час суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження обставин проходження ОСОБА_1 військової служби у окреслений період безпосередньо у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, з урахуванням чого вказаний період не може бути врахований для зменшення останньому пенсійного віку.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що позивач у період з 26.07.1986 по 25.11.1989 та з 29.10.1991 по 15.02.1993 проживав, у тому числі працював у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

При цьому, суд вказує, що відповідач у спірному рішенні врахував причетність позивача до ЧАЕС з 23.03.1988 по 24.11.1989 та з 24.10.1991 по 23.03.1993 (3 роки 1 місяць 2 дні).

У той же час, як вже було вказано судом вище, обставини проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 до 23.03.1988 року є підтвердженими належними та допустимими доказами.

Водночас, суд наголошує, що згідно із додатком до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, виданої виконавчим комітетом Поліської районної ради народних депутатів довідка №3183 від 20.05.1992 ОСОБА_1 з моменту аварії по 21.04.1992 постійно проживав в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (т. 1, а.с. 218).

Отже, враховуючи в сукупності всі наведені обставини, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено обставини проживання ОСОБА_1 у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в межах максимального строку, на який може бути зменшений пенсійний вік 9 років, з урахуванням застосування початкової величини зменшення пенсійного віку 4 роки.

Таким чином, з урахуванням положень статті 26 Закону № 1058-IV, у взаємозв`язку із положеннями Закону № 796-XII, позивач має право на вихід на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 9 років, тобто у 51 рік, який виповнилось останньому 28.06.2022.

Окрім цього судом встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не було включено, серед іншого періоди отримання ним допомоги в центрі зайнятості згідно трудової книжки НОМЕР_7 від 18.09.1989, а саме періоди з 29.11.1989 по 01.12.1998, оскільки виплату відкладено з 01.12.1998, а 01.01.1999 поновлено виплату допомоги по безробіттю, однак запис про припинення виплати допомоги по безробіттю в трудовій книжці відсутній, що є порушенням пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

Надаючи оцінку підставами неврахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача суд вказує про наступне.

Так, відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_7 від 18.09.1989 29.11.1998 розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до пункту 1а статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» (наказ №1144 від 29.09.1998) (т. 1, а.с. 123).

З 01.12.1998 відкладено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пункту 2в статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» (наказ №1540 від 21.12.1998) (т. 1, а.с. 124).

З 01.01.1999 поновлено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пункту 1а статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» (наказ №51 від 20.01.1999).

З 09.04.1999 стаж позивачу враховано.

Разом з цим, трудова книжка позивача не містить в собі відомостей про припинення виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція) запис про звільнення у трудовій книжці працівника проводиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд звертає увагу на те, що даний пункт Інструкції стосується безпосередньо записів в трудовій книжці щодо звільнення працівника та не стосується записів щодо припинення виплат допомоги по безробіттю.

Окрім цього, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не враховано до страхового стажу безпосередньо період з 29.11.1998 (дата початку виплати позивачу допомоги по безробіттю) та до 01.12.1998 (дата відкладення такої виплати позивачу).

За правилами пункту «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII, у редакції, чинній станом на час отримання позивачем допомоги по безробіттю) до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, положеннями Закону № 1788-XII регламентовано, що до страхового стажу включається період одержання особою допомоги по безробіттю.

Суд наголошує, що зміст трудової книжки дає можливість чітко ідентифікувати, що у період з 29.11.1998 по 01.12.1998 ОСОБА_1 отримував допомогу про безробіттю.

Крім цього, з 01.01.1999 така виплата була поновлена.

З 09.04.1999 позивач прийнятий контролером на КПП сторожового підрозділу з іспитовим строком на один місяць (т. 1, а.с. 125).

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини не відображення в трудовій книжці позивача центром зайнятості періоду припинення виплат по безробіттю не спростовує факт отримання позивачем такої допомоги у спірний період (з 29.11.1998 по 01.12.1998).

При цьому, суд відмічає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Отже, враховуючи вказані обставини суд вважає, що відповідачем безпідставно не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю, починаючи з 29.11.1998 до 01.12.1998.

Разом з цим, суд наголошує, що позивач у позовній заяві просить суд врахувати до страхового стажу період з 29.11.1998 по 01.01.1999, проте такі вимоги до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

Згідно із записами в трудовій книжці позивача у період з 01.12.1998 по 01.01.1999 виплата допомоги по безробіттю була відкладена на підставі пункту «в» частини 2 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до пункту «в» частини 2 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (далі Закон №803-XII, у редакцій, чинній станом на час призначення позивачу допомоги по безробіттю) виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк до трьох місяців у разі порушення умов пункту 4 статті 28 Закону №803-XII.

У свою чергу, пунктом 4 статті 28 Закону №803-XII визначено, що у період пошуку роботи та безробіття громадянин зобов`язаний сприяти своєму працевлаштуванню відповідно до рекомендацій працівників державної служби зайнятості.

Отже, у період з 01.12.1998 по 01.01.1999 ОСОБА_1 виплата допомоги по безробіттю не здійснювалась, з огляду на її відкладення, а поновлена остання була 01.01.1999.

Суд відмічає, що позивач не заявляє вимог щодо зарахування до страхового стажу періоду після 01.01.1999, а відтак суд не надає оцінку та не перевіряє обставини зарахування/не зарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періоду після 01.01.1999.

Таким чином, за встановлених обставини суд вважає, що період з 29.11.1998 по 01.12.1998 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Окрім цього, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до страхового стажу не зараховано свідоцтво № НОМЕР_8 , видане Поліським МУБК, про період навчання з 02.09.1986 по 06.05.1988, оскільки в свідоцтві відсутня інформація про здобуття освіти та кваліфікації згідно з освітньо-кваліфікаційним рівнем.

Надаючи оцінку твердженням відповідача в цій частині суд зазначає про наступне.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва Серія НОМЕР_9 , про те, що ОСОБА_1 в період з 02.09.1986 по 06.05.1988 року навчався про програмі підготовки водія транспортних засобів категорії «С» (т. 1, а.с. 143).

Згідно із пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

У той же час, як вже було вказано вище ОСОБА_1 в період з 02.09.1986 по 06.05.1988 року навчався про програмі підготовки водія транспортного засобу категорії «С». Тобто, позивач фактично проходив навчання щодо здобуття права на керування транспортним засобом відповідної категорії, яке не є навчанням на денній формі навчання та не може включатися до страхового стажу.

Підсумовуючи вище викладене, суд вважає правомірними дії пенсійного органу щодо не врахування позивачу до страхового стажу періоду з 02.09.1986 по 06.05.1988 року (свідоцтва Серія НОМЕР_9 навчання про програмі підготовки водія транспортних засобів категорії «С»).

Таким чином, резюмуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду отримання ним виплати допомоги по безробіттю з 29.11.1998 по 01.12.1998 та зобов`язати відповідача зарахувати останній до страхового стажу позивача.

Водночас, вимоги щодо зарахування періоду з 01.12.1998 по 01.01.1999 задоволенню не підлягають із мотивів, які викладені судом вище.

При цьому, суд відмовляє в задоволені позовних щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів проживання та роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 23.03.1988, з 02.09.1986 по 06.05.1988, з 25.11.1989 по 23.10.1991 і, як наслідок, зобов`язання їх зарахувати, оскільки вважає, що даний спосіб захисту порушеного права є не ефективним.

Суд відмічає, що в ході розгляду справи судом надана детальна оцінка обставинам наявності/відсутності у позивача прав на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII, з огляду на що вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивач має право на вихід на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 9 років, тобто у 51 рік, який виповнилось останньому 28.06.2022, суд приходить до висновку про невідповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що останнє підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Вирішуючи ж позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити та виплати пенсію за віком суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку №22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 4.2 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

При цьому, як вже було вказано судом вище, розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювало ГУ ПФУ в Івано-Франківській області згідно принципу екстериторіальності.

Отже, на переконання суду, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Частиною 2 статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи те, що під час вирішення спору по суті судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплатити ОСОБА_1 , як постраждалій особі внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29.06.2022 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

При цьому, суд відмічає, що враховуючи дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату досягнення пенсійного віку (51 рік, з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на 9 років) та дату його звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком 30.05.2022, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення відповідного віку, пенсія за віком повинна бути призначена з 29.06.2022.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з огляду на що відсутні правові підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду отримання ним виплати допомоги по безробіттю з 29.11.1998 по 01.12.1998.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду отримання ним виплати допомоги по безробіттю з 29.11.1998 по 01.12.1998.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №70 від 06.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплатити ОСОБА_1 , як постраждалій особі внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29.06.2022.

7. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.