Справа № 380/16579/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 380/16579/22

адміністративне провадження № К/990/21416/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року у справі № 380/16579/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1262-о від 12 жовтня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року задоволено позов повністю:

- визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці №1262-о від 12 жовтня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці;

- стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі: 992 грн 40 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року у справі № 380/16579/22 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у справі № 380/16579/22 змінено в частині мотивів відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

Абзац 4 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року викладено в наступній редакції: Стягнути з Львівської митниці (79008, м. Львів, вул. Костюшка 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2022 року до 2 травня 2023 року в розмірі: 182 574 (сто вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 72 коп. (без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів).

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року залишено без змін.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Львівська митниця звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 14 червня 2023 року через систему «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року у справі № 380/16579/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження є неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» та частини другої статті 245 КАС України, викладених у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)].

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

Дослідивши зміст постанови Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18, встановлено, що у цій справі Верховним Судом переглядалась ухвала суду апеляційної інстанції від 13 вересня 2019 року, якою було повернуто апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС у зв`язку з не усуненням у повному обсязі недоліків апеляційної скарги. За наслідками касаційного перегляду цю справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, тобто остаточного рішення судом касаційної інстанції у наведеній скаржником справі не приймалося.

Натомість як предметом оскарження у цій справі був наказ Львівської митниці №1262-о від 12 жовтня 2022 року про звільнення позивача з посади начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; поновлення на посаді; стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, в даному випадку не можна визнати подібними правовідносини у цій справі та у справі, вказаній відповідачем, оскільки у цій справі в порівнянні від вказаної відповідачем справи відмінності є щодо: предмету спору, суб`єктного складу; умов застосування правових норм, тощо.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Наступною підставою оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо норми законодавства, положення контракту чи будь-яких інших актів, якими було б зазначено, що дотримання умов контракту повинно встановлюватись в ході здійснення дисциплінарного провадження.

Суд зауважує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Не вказавши норму права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, скаржник, як наслідок, належно не обґрунтував у чому саме полягала помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна була застосовуватися.

З огляду на викладене, Суд вважає недоведеними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Львівської митниці належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року у справі № 380/16579/22.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року у справі № 380/16579/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду