Справа № 520/6591/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 р.Справа № 520/6591/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.05.23 року по справі № 520/6591/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про:

1) визнання протиправним та скасування наказу прокурора Харківської області №803-к від 22.04.2020р.;

2) поновлення з 25.04.2020р. ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури Харківської області (або на рівнозначній посаді за згодою ОСОБА_1 );

3) стягнення з прокуратури Харківської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з наступного дня після звільнення - 25.04.2020 року - до моменту фактичного поновлення на роботі, виходячи із середньоденної заробітної плати - 1.049,55 гривень - помноженої на кількість днів затримки проведення такого розрахунку.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що станом на дату прийняття оскарженого правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень - 22.04.2020р. та станом на дату звільнення з органів прокуратури - 24.04.2020р. не існувало ані рішення про реорганізацію органу прокуратури - прокуратури Харківської області, ані рішення про ліквідацію органу прокуратури - прокуратури Харківської області. Наголошував, що до настання події звільнення із служби не отримував від прокуратури Харківської області ані особистого письмового попередження про наступне вивільнення, ані пропозиції про працевлаштування на вакантну посаду, ані пропозиції про переведення на іншу роботу. Стверджував, що: 1) у процедурі звільнення прокуратурою Харківської області було допущено порушення ст.32, ч.4 ст.36, ч.1 ст.40, ч.2 ст.40, ст.42, ч.1 ст.492, ч.2 ст.492 Кодексу законів про працю України; 2) п.6 Розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ та п.7 Розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ призвели до звуження прав та гарантій працівників прокуратури; 3) застосування прокуратурою Харківської області п.9 ч.1 ст.51 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII Про прокуратуру спричинило виникнення стану правової невизначеності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021р. у справі №520/6591/2020 позов заявника було залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021р. у справі №520/6591/2020 було залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021р. у справі №520/6591/2020.

Постановою Верховного Суду від 27.05.2022р. у справі №520/6591/2020 були залишені без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021р. у справі №520/6591/2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021р. у справі №520/6591/2020.

Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 01.03.2023р. №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) було визнано таким, що не відповідає Конституції України п.6 Розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ.

Посилаючись на рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 01.03.2023р. №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) заявник подав заяву про перегляд судових рішень у справі №520/6591/2020 за виключними обставинами.

В обгрунтування заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, позивач, зазначав, що:

1) неконституційність закону це помилка держави;

2) рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 01.03.2023р. №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) не створило юридичного факту неконституційності п.6 Розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ, а встановило наявність такого факту;

3) оскільки людське право не має виміру в часі і настає момент, коли воно порушене людському праву належить бути повністю відновленим;

4) неконституційність п.6 Розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ зумовлює поновлення на посаді, звідки заявник (за викладеним у процесуальному документі твердженням) був незаконно звільненим.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року заяву позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021р. у справі №520/6591/2020 - залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021р. у справі №520/6591/2020 - залишено в силі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року про та прийняти нове рішення, яким заяву позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) Другим сенатом Конституційного суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора), ухвалено: визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ; пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ, визнаний не конституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Позивач зазначає, що виключні обставини, зокрема такі, як неконституційність закону, застосованого під час вирішення справи, є саме тими безспірними підставами, які повністю узгоджуються з публічним інтересом. Правова природа виключних обставин, про які йдеться у ч.5 ст.361 КАС України, виявляється вже у самій їх назві. Їх виключність свідчить про те, що вони є винятком із принципу юридичної визначеності. Виникнення цих обставин із достатнім ступенем переконливості ставить під сумнів законність судового рішення, що не узгоджується ні з публічним інтересом, який уособлює держава, ні з приватним інтересом сторін, і є підставою для його перегляду за заявою зацікавленої особи.

Позивач вважає, що перегляд справи за виключними обставинами, передбаченими ч.5 ст.361 КАС України, не суперечить принципу юридичної визначеності (res judicata) та узгоджується з практикою ЄСПЛ.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенені заяви про перегляд рішення за виключними обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за виключними обставинами суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 520/6591/2020, оскільки рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення рішення, про перегляд якої просив заявник.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, з 04.08.2011р. безперервно працював в органах прокуратури України, станом на момент набрання чинності Законом України від 19.09.2019р. №113-ІХ (25.09.2019р.) обіймав посаду прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури прокуратури Харківської області.

Після набрання чинності Законом України від 19.09.2019р. №113-ІХ позивача не подав на ім`я Генерального прокурора заяви про переведення до обласної прокуратури та намір пройти атестацію.

Доказів отримання заявником від прокуратури Харківської області особистого/персонального письмового попередження про наступне вивільнення, пропозиції про працевлаштування на вакантну посаду, пропозиції про переведення на іншу роботу учасниками спору до матеріалів справи не подано.

22.04.2020р. прокурором Харківської області було видано наказ №803к про звільнення заявника із займаної посади та з органів прокуратури з 24.04.2020р. на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру" Про прокуратуру.

Згідно з довідкою прокуратури Харківської області від 18.05.2020р. №18-379 за два повні календарні місяці перед настанням події звільнення (лютий 2020р. та березень 2020р.) - 31.486,44грн. при 30 відпрацьованих робочих днях, що дорівнює - 1.049,55грн. у якості середнього заробітку за день.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для видання оскарженого наказу послугували положення п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру" Про прокуратуру, а фактичною підставою послугувало діяння заявника з приводу неподання на ім`я Генерального прокурора заяви про переведення до штату обласної прокуратури та відносно проведення атестації.

Не погодившись із правомірністю управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу припинення проходження публічної служби в органах прокуратури України на посаді прокурора регіональної прокуратури, заявник ініціював даний спір.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому останній не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Крім того зі змісту пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що словосполучення ще не виконане, яке вжите у вказаній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше, ніж це обумовлено процесуальним законодавством.

Водночас, у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18 та постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі №808/1628/18.

Відповідно до ч.4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі № 520/6591/2020 необхідно відмовити.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 по справі № 520/6591/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 22.06.2023 року