Справа № 480/1469/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2023 року Справа № 480/1469/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1469/23
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 ,
Військової частини НОМЕР_2
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 02.11.2022 року.
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 02.11.2022 року.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 28.09.2021 року по 02.11.2022 рік.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 308 від 01.11.2022 року старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього головного сержанта 2 механізованого взводу механізованої роти, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.10.2022 року №169-РС у відставку за пп. б п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я), вважати таким, що справи здав і направити для зарахування на військовий облік до Дарницького ТЦК та СП міста Києва. З 02.11.2022 року виключено зі списків особового складу частини, виключено зі всіх видів забезпечення.
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів розрахунків щодо виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 28.09.2021 року по 02.11.2022 рік.
Позивач неодноразово усно та письмово із рапортом, звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належить до видачі, однак відповідачем відповіді не надано.
02.12.2022 року позивач звернувся у телефонному режимі до відповідача щодо надання офіційної відповіді на звернення про проведення розрахунку та виплати компенсації, однак до теперішнього ані розрахунку, ані відповіді відповідач не надав.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 23.03.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та відкрито провадження у справі, яке ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 10.04.2023 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі в розгляді даної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Військову частину НОМЕР_2 , кяій встановлено 5-денний строк з дня вручення даної ухвали для надання пояснень щодо позову з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову (відзиву).
Третя особа, отримавши 20.04.2023 копію ухвали від 10.04.2023 (а.с. 52), у встановлений судом строк пояснень на позов не надала.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2022р. № 308, позивача звільнено із з військової служби у відставку, згідно з підпунктом б пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (за станом здоров`я).
Як зазначив позивач, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2022р. № 308 позивачу повинні були бути виплачені кошти при звільненні, але позивач не погоджується із рішенням командира військової частини НОМЕР_2 та вважає, що мав отримати при звільненні із військової частини НОМЕР_2 більше грошей, зокрема за неотримане речове майно за період з 28.09.2021р. по 02.11.2022р.
Позивач стверджує, що він звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортами, на які відповіді військова частина НОМЕР_1 не надала, але надані в позові додатки (рапорти) є неналежної якості і зрозуміти з даних рапортів до якої військової частини звертався позивач та взагалі що написано в рапорті неможливо.
Щодо компенсації за недотримане позивачем речове майно, то п.4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами п. 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, станом на 1 січня поточного року та оформляється згідно з додатком.
У зв`язку із тим, що позивач проходив службу в іншій військовій частині, він звертався перед звільненням із військової служби до командира військової частини НОМЕР_2 , тому вимагати від командування військової частини НОМЕР_1 виплати грошової компенсації за невикористане речове майно, є, принаймні, не логічним одночасно, перед звільненням, позивач надав відповідну згоду, передбачену пунктом 242 Положення №1153/2008 і на момент звільнення не заперечував, що його буде звільнено із військової частини НОМЕР_2 без виплати вищевказаної компенсації, тому вимога виплати вказаної компенсації через два місяці після звільнення є необґрунтованою.
Враховуючи вищезазначене, підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористане речове майно, немає.
Щодо надання довідки ОСОБА_1 про вартість речового майна, то видача військовою частиною НОМЕР_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі позивачу станом на 02.11.2022р. є неможливою, бо ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та із зверненнями про видачу довідок чи інших документів позивач повинен звертатися до командування військової частини НОМЕР_2 , в якій він проходив службу, а не до військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 06.06.2023 Військову частину НОМЕР_2 залучено у справі в якості співвідповідача по справі.
Військовою частиною НОМЕР_2 відзив на адміністративну справу не надіслав.
Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 39-40).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2022р. № 308, старшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.10.2022 р. № 169-РС із з військової служби у відставку, згідно з пп. б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 02.11.2022 (а. с. 11). Питання щодо виплати компенсації за неотримане речове майно у наказі не вирішувалося.
Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 24.10.2022 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням (а. с. 13), однак відповіді не отримав.
Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей; встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту; гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20 .12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно із статтею 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі- військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі- грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі- Порядок № 178).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі- військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178 ).
За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі- Інструкція № 232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Пунктом 6 Інструкції № 232 встановлено, що особи офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, які перебували в запасі та вступили на військову службу в установленому законодавством порядку, у тому числі на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, набувають права на отримання речового майна в день прийняття їх на військову службу. Видача речового майна цим військовослужбовцям проводиться після прибуття їх до місця проходження служби. Наступна видача речового майна проводиться за встановленими нормами в разі продовження строку служби. Предмети речового майна, отримані понад 12 місяців до звільнення в запас, в забезпечення не враховуються.
Таким чином, за змістом наведених вище правових норм, у разі звільнення з військової служби у військовослужбовця виникає право на грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а реалізація вказаного права здійснюється військовослужбовцем виключно шляхом подання рапорту.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Так, судом встановлено, що на момент виключення позивача зі списків особового складу, відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.
Як зазначає позивач 24.10.2022 позивач звертався із рапортом про виплату йому коштів за недоотримане речове майно до Військової частини НОМЕР_2 (а.с.13).
Також, нарахування та виплати наведеної суми не було здійснено і після звернення позивача до Військової частини НОМЕР_2 .
За приписами абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі- Положення № 1153), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а у відповідної військової частини обов`язок або забезпечити військовослужбовця неотриманим речовим майном, або ж виплатити йому відповідну грошову компенсацію взамін такого майна.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі "Сук проти України", держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Згідно позиції Європейського суду у справі van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Враховуючи наведене, бездіяльність відповідача щодо проведення повного розрахунку при звільненні позивача, а саме ненарахування та невиплату йому в день виключення зі списків військової частини (02.11.2022) компенсації за неотримане речове майно, суд визнає протиправною. Відповідно, позивач має право на отримання такої грошової компенсації.
Крім того, суд зазначає, що сама Військова частина НОМЕР_2 в даному випадку зобов`язана вчинити дії щодо видачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 02.11.2022 року та нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 28.09.2021 року по 02.11.2022 рік., оскільки саме із Військової частини НОМЕР_2 позивач був виключений зі списків та всіх видів забезпечення з 02.11.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2022р. № 308 (а. с. 11).
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 02.11.2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 02.11.2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 )за неотримане речове майно за період з 28.09.2021 року по 02.11.2022 рік.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук