Справа № 480/933/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2023 року Справа № 480/933/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/933/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати п.п.2, 3, 4, 5, 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення та виплатити кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеним відповідачем службовим розслідуванням встановлено факт втрати військового майна служби ракетного артилерійського озброєння, а саме БпЛА з комплекту до квадрокоптера, внаслідок неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків внаслідок чого. оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно п. «б» ст.48 та ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладене дисциплінарне стягнення «Догана», на підставі ч.І ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» стягнуто з місячного грошового забезпечення шкоду, заподіяну внаслідок втрати військового майна служби ракетного артилерійського озброєння, а саме БПЛА з комплекту до квадрокоптера на загальну суму 487847,84грн. в розмірі 20% місячного грошового забезпечення та відповідно до абз.10 п.5 р.ХVІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260.
Позивач вважає оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 протиправним, необгрунтованим та зазначає, що службовим розслідуванням не встановлено прямої дійсної шкоди заподіяної особисто позивачем, а тому оголошення догани, стягнення збитків, завданих державі, та позбавлення премії є безпідставним.
Позивач зазначає, що втрата військового майна служби ракетного артилерійського озброєння, а саме БпЛА відбулась під час виконання бойового завдання з розвідки в районі м. Бахмут Донецької області, про що позивачем та безпосередньо пілотами за підпорядкованістю було повідомлено начальника розвідки бригади, помічника начальника розвідки, командира розвідувальної роти, заступника командира розвідувальної роти та начальника штаба бригади за допомогою чату « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у месенжері «Сигнал» відразу ж після втрати вказаних БпЛА.
Крім того, позивач стверджує, що вона не відповідає за ведення Журналу бойових дій, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 ведення Журналу покладено на іншу особу при штабі.
Також, вказані БпЛА (цивільні дрони Autel EVO II Dual Rugged Bundle) в бригаду постачають волонтери, а тому не може йтися про збитки державі, оскільки Міністерство оборони України не закуповує вказані дрони.
Позивач також посилається на Закон України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану " від 15 березня 2022 року № 2124-ІХ, який надає бойовий імунітет, звільнення від підвищеної матеріальної відповідальності за втрату зброї, боєприпасів та спеціальних засобів.
Ухвалою суду від 13.02.2023відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що на виконання завдань розвідки в районі міста Бахмута позивачка отримала усний наказ начальника розвідки військової частини НОМЕР_1 і плоти її підрозділу, в період з 11.11.2022р. по 13.11.2022р., виконували завдання у відповідності із «Тимчасовим керівництвом з бойової роботи підрозділів безпілотних авіаційних комплексів РВіА ЗСУ».
Представник відповідача зазначає, що організація розвідки із застосуванням чату «Пілоти» у месенджері «Сигнал» не передбачена Тимчасовим керівництвом та не знімає з посадових осіб розвідувальної роти, які здійснюють управління екіпажами безпілотних авіаційних комплексів, обов`язку дотримання алгоритму передбаченому Тимчасовим керівництвом, у випадку відмови в роботі БпЛА, зміну або припинення виконання польотного завдання, зміну режиму польоту, його втрати. Вказаний механізм, зокрема, передбачає: доповідь про падіння БпЛА за підпорядкованістю; організація пошуку БпЛА власними силами і засобами; організація взаємодії з підрозділами, що діють на місці ймовірного падіння БпЛА. Тобто, за кожним фактом втрати БпЛА командир взводу повинен, за підпорядкованістю, доповідати (шляхом складання рапорту на командира розвідувальної роти) про вказану втрату, а командир розвідувальної роти, у свою чергу, мав доповідати про втрати за увесь підрозділ (техніки, зброї, військового майна, у тому числі і БпЛА) командуванню військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач не погоджується із твердженням позивача, що вона має «бойовий імунітет» і за втрату БпЛА при «несприятливих погодних умов, тобто дій непереборної сили під час відсічі збройної агресії рф проти України» остання не має відповідати, проте «бойовий імунітет» не звільняє від відповідальності за порушення вимог закону і за відсутність ініціативи, зокрема в частині доповіді за втрачені літальні апарати та проведення всебічного службового розслідування.
Відповідач зазначає, що є підставою вважати, що позивачка діє протиправно (відсутнє документальне підтвердження втрати державного майна, відтак неможливо встановити де та за яких умов воно було втрачено і чи втрачено взагалі) а відтак «бойовий імунітет» на позивачку не може розповсюджуватись. Завдяки відсутності письмової доповіді (рапорту) від командування розвідувальної роти (у тому числі письмового рапорту позивачки), щодо втрати засобів повітряної розвідки на 13.11.2022р., штабом бригади були подані відомості у донесеннях за результатами застосування БпАК, звіті за результатами застосування БпАК, підсумковому донесенні за результатами застосування БпАК, недостовірні відомості, щодо спроможності ведення розвідки безпілотними літальними апаратами в районі виконання бойових завдань, в секторі відповідальності підрозділу.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористалася. Відзив був направлений на електронну пошту позивача, яка зазначена в позові як засіб зв`язку..
Ухвалою суду від 23.02.2023 задоволено клопотання представника відповідача, продовжено строк для надання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 28.02.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо залишення позову без розгляду.
Ухвалою суду від 01.06.2023 було витребувано у відповідача додаткові докази.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2019р. №322 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти (а.с. 26).
За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено Акт службового розслідування, який затверджений 11.12.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 (а.с. 7 12) .
На підставі зазначеного Акту службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування» (а.с. 5 6), зокрема:
- командира взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшого лейтенанта ОСОБА_1 , відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №169-ІХ, відповідно до ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за невиконання (неналежне виконання) своїх службових обов`язків, доручених їй за Тимчасовим керівництвом з бойової роботи підрозділів безпілотних авіаційних комплексів ракетних військ і артилерії Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно п. «б» ст.48 та ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення ІНФОРМАЦІЯ_2 (п.2 наказу);
- покладено обов`язок на помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ч.1 ст.3 Закону України №169 ІХ завдану шкоду на суму 448847,84 гривень стягнути з місячного грошового забезпечення командира взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшого лейтенанта ОСОБА_1 , в розмірі 20 відсотків її місячного грошового забезпечення, за порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, премію ОСОБА_1 за грудень місяць 2022 року не виплачувати, (п.4 наказу);
- покладено обов`язок на начальника служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 внести нестачу до Книги обліку втрат матеріальних засобів служби на загальну суму 487847,84 грн. та списати за актами якісного (технічного) стану без затвердження інспекторського посвідчення, після повного відшкодування суми збитків командиром розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 та командиром взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшим лейтенантом ОСОБА_1 (п. 5 наказу);
- покладено обов`язок на помічника начальника служби ракетно- артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 направити матеріали службового розслідування, щодо недбалого ставлення до військової служби, командиром взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшим лейтенантом ОСОБА_1 , в діях якої вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 Кримінального Кодексу України, до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Донецького зонального відділу ВСП (п. 7 наказу).
Не погодившись із зазначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд, розглядаючи цю справу з підстав зазначених в позові та в межах позовних вимог, виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон №2232 в редакції, чинній станом на існування спірних правовідносин).
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Також ст.3 Закону №2232, визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі по тексту Статут внутрішньої служби).
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі, зокрема, обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.ст. 26 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Згідно ст. ст. 119 120 Статуту внутрішньої служби, командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті). Командир взводу (групи, башти), зокрема, зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; досконало знати й володіти всіма видами озброєння і техніки взводу (групи, башти), правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність; виховувати особовий склад взводу (групи, башти) в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти); стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України. Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (далі по тексту Дисциплінарний статут).
Статтями 1- 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Згідно ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оборону України", посадові особи і громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України, несуть визначену законом відповідальність з урахуванням бойового імунітету.
Статтею 1 цього Закону передбачено, що бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон №160-IX).
Згідно частини першої статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірни рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини другої цієї статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX визначено, що пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Зі змісту оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 11.12.2022 №1221 суд вбачає, що ОСОБА_1 притягнуто до дисціплінарної відповідальності у вигляді догани та до матеріальної відповідальності.
З матеріалів справи суд вбачає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2019р. №322 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти (а.с. 26).
Згідно копії з Книги видачі майна розвідувальної роти, командир взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшому лейтенанту ОСОБА_1 були видані матеріальні цінності:
Одержання ОСОБА_1 перелічених матеріальних цінностей підтверджується її особистим підписом та не заперечується позивачем.
Як зазначає у відзиві відповідач, на виконання завдань розвідки в районі міста Бахмута позивачка і пілоти її підрозділу, в період з 11.11.2022р. по 13.11.2022р., виконували завдання у відповідності із «Тимчасовим керівництвом з бойової роботи підрозділів безпілотних авіаційних комплексів РВіА ЗСУ».
13.11.2022р. начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 , з доповіді начальника розвідки з`ясував, що розвідувальна рота втратила всі засоби повітряної розвідки, в зв`язку з чим звернувся із рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування по даному факту (а.с. 13).
Пояснюючи під час службового розслідування відсутність засобів повітряної розвідки, ОСОБА_1 повідомила , що втрата військового майна, а саме перелічених БпЛА відбулась під час виконання бойових завдань з розвідки в районі м. Бахмут Донецької області внаслідок несприятливих погодних умов.
Разом з тим, в акті службового розслідування зазначено, що в Журналі ведення бойових дій ВЧ НОМЕР_2 за 11-13.11.2022, інформація про втрату засобів повітряної розвідки відсутня.
Суд зазначає, що наказом Генерального штабу Збройних Сил України 25 червня 2019 року № 229 затверджено «Тимчасове керівництво з бойової роботи підрозділів безпілотних авіаційних комплексів ракетних військ і артилерії Збройних Сил України» (далі по тексту Тимчасове керівництво, а.с. 101 - 150).
Пунктом 1.8. глави І Тимчасового керівництва передбачено, що основними принципами бойового застосування БпАК є цілеспрямованість, безперервність дій, оперативність, максимальне використання можливостей БпАК, забезпечення живучості БпАК, взаємодія з підрозділами різних родів військ та сил. Забезпечення живучості БпАК досягається теоретичною підготовленістю та практичною навченістю особового складу підрозділу БпАК, виконанням заходів інженерного забезпечення, якісним плануванням маршруту польоту БпЛА, що дозволяє уникати дії засобів радіоелектронної боротьби та ураження вогнем противника.
Відповідно до п.1 Глави ІІ Тимчасового керівництва, командир батареї (взводу) БпАК відповідає за підготовку підрозділу БпАК до бойового застосування, ефективне застосування підпорядкованих йому сил та засобів, успішне виконання завдань за призначенням, збереження і стан БпАК, іншої техніки та майна підрозділу. Командир підрозділу БпАК зобов`язаний: організовувати застосування БпАК, формувати обслуги БпАК для виконання бойових завдань; слідкувати за правильною її експлуатацією і утриманням штатної техніки; організовувати підготовку особового складу підрозділу БпАК; знати наявність та технічний стан техніки БпАК у підрозділі; своєчасно подавати донесення до вищих органів (штабів) у відповідності з Табелем термінових донесень; перевіряти технічний стан та готовність до застосування технічних засобів БпАК; забезпечувати дотримання правил техніки безпеки під час зберігання, транспортування, технічного обслуговування, ремонті та використання техніки БпАК.
Згідно п. 4.4. Глави V Тимчасового керівництва, у разі неконтрольованого падіння БпЛА на не зайнятій противником території визначаються ймовірні координати місця падіння БпЛА. При цьому командир екіпажу БпАК повинен: доповісти про падіння БпЛА за підпорядкованістю; організувати пошук БпЛА власними силами і засобами; організувати взаємодію з підрозділами, що діють на місці ймовірного падіння БпЛА. У разі падіння (втрати) БпЛА на неконтрольованій території командир екіпажу БпАК фіксує час, місце та обставини втрати БпЛА, доповідає про втрату БпЛА за підпорядкованістю.
Суд зазначає, що додатком 5 до Тимчасового керівництва затверджено форму позатермінового донесення про втрату БпЛА (а.с. 133 зворотній бік).
Отже виходячи із вимог Тимчасового керівництва, у разі втрати БпЛА командир екіпажу БпАК повинен доповісти про це за підпорядкованістю, в даному випадку командиру взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти ОСОБА_1 , яка в свою чергу, відповідно до п.1 Глави ІІ Тимчасового керівництва, повинна подати позатермінове донесення про втрату БпЛА до вищих органів.
В Акті службового розслідування зазначено, що в Журналі ведення бойових дій ВЧ НОМЕР_1 за 11- 13.11.2022 інформація про втрату вказаних засобів повітряної розвідки відсутня. Як пояснює у відзиві представник відповідача, не повідомлення позивачкою належним чином про втрату вказаних БпЛА призвело до не відображення такої інформації і в підсумковому донесенні і в Журналі ведення бойових дій.
В позові позивач зазначає, що про вказані факти втрат БпЛА в ході виконання бойового завдання, нею та безпосередньо пілотами було повідомлено за підпорядкованістю за допомогою чату «Пілоти» у месенжері «Сигнал» відразу ж після втрати вказаних БпЛА.
Разом з тим, суд зазначає, що переписка у чаті вказаного месенджера не замінює встановлену Тимчасовим керівництвом форму доповіді та не позбавляє позивачку від обов`язку подання позатермінового донесення про втрату БпЛА.
Крім того, суд звертає увагу, що із інформації чату зазначеного месенджера неможливо ідентифікувати який саме засіб повітряної розвідки втрачено та решта обставин, які вказуються при поданні позатермінового донесення про втрату БпЛА.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем в порушення вимог Тимчасового керівництва не було належним чином повідомлено про втрату зазначених БпЛА, що на переконання суду є підставою для дисциплінарної відповідальності відповідно до норм Дисциплінарного статуту.
Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасувати п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування» суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина друга статті 74, частина перша статті 73, частина перша статті 75 КАС).
Надаючи оцінку висновкам службового розслідування щодо втрати позивачем майна, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять достовірних доказів тому, що згадане майно було втрачене саме внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності позивача, а не внаслідок дії обставин, які передбачають застосування до особи бойового імунітету.
При цьому, з матеріалів справи суд вбачає, що відповідачем під час проведення службового розслідування вказані обставини навіть не досліджувалися та не надавалася оцінка рішенням, діям чи бездіяльності позивача під час виконання бойових завдань в ході яких було втрачено БпЛА.
Відповідач лише дослідив та надав оцінку оцінку діям (бездіяльності) позивача, що повинні бути вчинені вже внаслідок втрати військового майна.
Суд зазначає, що не повідомлення позивачем належними чином про втрату БпЛА не є та не може бути причиною такої втрати.
Само по собі вчинення позивачем дисціплінарного проступку внаслідок не повідомлення належним чином про втрату БпЛА, не свідчить про завдання матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності позивача.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не доведено належними та достовірними доказами факту втрати засобів повітряної розвідки внаслідок протиправних дій, бездіяльності чи рішень позивача.
Отже позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування п.п. 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення та виплатити кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу, що пункт 3 оскаржуваного наказу стосується не тільки позивача, а і командира розвідувальної роти ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 , відтак суд скасовує вказаний пункт оскаржуваного наказу лише в частині, що стосується позивача.
Щодо пунктів 5, 7 оскаржуваного наказу, суд зазначає, що пунктом 5 покладено обов`язок на начальника служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 внести нестачу до Книги обліку втрат матеріальних засобів служби на загальну суму 487847,84 грн. та списати за актами якісного (технічного) стану без затвердження інспекторського посвідчення, після повного відшкодування суми збитків командиром розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 та командиром взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Пунктом 7 оскаржуваного наказу покладено обов`язок на помічника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 направити матеріали службового розслідування, щодо недбалого ставлення до військової служби, командиром взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти старшим лейтенантом ОСОБА_1 , в діях якої вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 Кримінального Кодексу України, до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Донецького зонального відділу ВСП.
Зі змісту вказаних пунктів наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2022 №1221 суд вбачає, що вони самі по собі ніяким чином не впливають на права позивача та не породжують обов`язків саме у позивача. Пункт 5 оскаржуваного наказу стосується внутрішнього обліку втрат матеріальних цінностей у ВЧ НОМЕР_1 , а пункт 7 наказу стосується прав командира військової частини повідомляти відповідні органи про дії військовослужбовців, в яких він вбачає ознаки кримінального правопорушення. При цьому, оцінку таким діям військовослужбовця на предмет складу в них кримінального правопорушення вже буде надана не відповідачем, а відповідними органами, до компетенції яких це відноситься.
Отже в цій частині суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_4 ) перерахунок грошового забезпечення та виплатити кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання п. 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 11.12.2022 №1221 «Про результати службового розслідування».
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек