Справа № 280/2200/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 червня 2023 року Справа № 280/2200/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не проведенні з позивачем розрахунку при звільненні з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу належні останньому суми грошового забезпечення;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 18 березня 2023 року і по дату здійснення повного розрахунку;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача понесені ним судові витрати;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 32-РС від 13.03.2023 позивача звільнено у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 18.03.2023 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Зазначає, що при звільненні позивачу не було виплачено грошове забезпечення, чим порушено його права та законні інтереси. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд адміністративної справи без повідомлення/виклику сторін.

Ухвалою суду від 08.06.2023 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином оформлену та засвідчену довідку про розмір та складові грошового забезпечення належного ОСОБА_1 при звільненні, з обов`язковим зазначенням дати фактичних виплат, складових виплачених сум, довідку про середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи перед звільненням, з обов`язковим розрахунком середньоденного грошового забезпечення.

20.06.2023 на виконання ухвали про витребування доказів до суду надійшла довідка про суми грошового забезпечення позивача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у ЗСУ та інших військових формуваннях, норми статей 116 і 117 КЗпП України не поширюються. Зазначає, що всі належні виплати позивачу були здійснені в повному обсязі, у відповідності до законодавства України та нормативно-правових актів ЗСУ. Для виконання виплат належних при звільненні грошових коштів, відповідальній посадовій особі фінансової служби, після отримання наказу про звільнення військовослужбовця необхідно виконати відповідний розрахунок належних до виплати коштів та подати у визначений строк відповідну заявку до органу забезпечення, і вже після надходження коштів, здійснити відповідну виплату (в поточному місяці за минулий) при цьому військова частина не має ніякого впливу на сам орган забезпечення. Вказує, що позивачу у встановлені законом строки нараховано та виплачено всі належні суми. Останній розрахунок здійснено 14.04.2023 за березень місяць 2023 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для рішення у справі.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78, «…солдата ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , старшого сапера 1 інженерно-саперного відділення інженерно - саперного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.03.2023 №32-РС у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до другого відділу Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

3 «18» березня 2023 року виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а з «19» березня зняти з котлового забезпечення. …

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з "01" березня 2023 року по "18" березня 2023 року.

Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка за 2022 рік нарахована та невикористана за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 у кількості 23 (двадцять три) доби. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася та нарахована станом на "18" березня 2023 року у розмірі 5 (п`ять) діб.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки.

Відповідно до Порядку виплати грошового військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від "07" червня 2018 року №260 виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від "07" червня 2018 року №260 не отримав.

Постійним або службовим житлом не забезпечувався. …»

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2023 №10/ грошове забезпечення виплачено з січня 05.02.2023 по березень 14.04.2023. Було виплачено на особистий картковий рахунок в таких розмірах: за січень 8386,03 грн, за лютий 21333,11 грн, за березень 12575,60 грн, вихідна допомога при звільненні 41220,03 грн.

Відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 , яка видана ОСОБА_1 про те, що суми нарахованого за період з січня 2023 року по березень 2023 року складає 82707,84 грн, в тому числі грошове забезпечення за січень 2023 року 8386,03 грн, за лютий 2023 року 21333,11 грн, березень 2023 року 52988,70 грн, всього 82707,84 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 №10/, наданої на виконання ухвали суду від 08.06.2023, «… сума доходу нарахованого за період з січня 2023 року по березень 2023 року складає 76988,49 грн, в тому числі:

- грошове забезпечення за січень 2023 року 2666,68 грн;

- грошове забезпечення за лютий 2023 року 21333,11 грн;

- грошове забезпечення за березень 2023 року 12386,97 грн;

- грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік 21333,11 грн;

- грошова компенсація за 28 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік 19268,62 грн;

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відсутні підстави для виплати;

- всього 76988,49 грн.

Грошове забезпечення за березень, грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік, грошова компенсація за 28 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, перераховані на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 в загальній сумі 52988,70 16 квітня 2023 року. …»

Суд зазначає, що витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78 наданий до суду представником позивача та представником відповідача має різний зміст в частині зазначенння діб невикористаної щорічної основної відпустки.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення розрахунку при звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, згідно зі ст.2 Закону №2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до п.1 та п.2 розділу VІ Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків. Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків.

Пунктами 1 та 7 розділу ХVІ Порядку №260 визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов`язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов`язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами.

Як установлено судом, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78 зобов`язано виплатити позивачу, зокрема:

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з "01" березня 2023 року по "18" березня 2023 року;

- грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки;

- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 №10/, наданої на виконання ухвали суду від 08.06.2023, грошове забезпечення за березень 2023 року у розмірі 12386,97 грн, грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік у розмірі 21333,11 грн, грошова компенсація за 28 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік у розмірі 19268,62 грн, перераховані на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 в загальній сумі 52988,70 грн 16 квітня 2023 року.

Таким чином, виходячи з наявних матеріалів справи, суд робить висновок про те, що позивачу не нараховано та не виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78.

При цьому, право позивача на вказане грошове забезпечення відповідачем не заперечується.

Відповідно до п.2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Отже, нараховуючи військовослужбовцю грошове забезпечення до такого включаються щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення на які такий військовослужбовець має право.

З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78 вбачається, що позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 мав право на щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року.

Доказів позбавлення позивача вказаних щомісячних додаткових видів грошового забезпечення до суду не надано.

Доказів нарахування та виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи відсутність доказів позбавлення позивача права на виплату таких щомісячних додаткових видів грошового забезпечення як премії за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року, обов`язок відповідача виплачувати грошове забезпечення в тому розмірі, на який позивач має право, суд не вбачає обґрунтованих доказів для підтвердження невиплати позивачеві премії до посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби.

Судом з матеріалів справи установлено та відповідачем не заперечується, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивачеві не виплачувались.

Так, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 позивач не отримав.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 №10/, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відсутні підстави для виплати.

Відповідно до п.1 та п.9 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, за наказом командира (начальника) може надаватися один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за рапортом військовослужбовця за місцем служби.

Доказів звернення позивача до відповідача із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачем до суду не надано.

З урахуванням зазначеного, у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без відповідного рапорту позивача.

Крім того, як було зазначено вище, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78 наданий до суду представником позивача та представником відповідача має різний зміст в частині зазначенння діб невикористаної щорічної основної відпустки.

Так, у примірнику витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78, наданому до суду представником позивача зазначено: «… Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка за 2022 рік нарахована та невикористана за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 у кількості 25 (двадцять п`ять) діби. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася та нарахована станом на "18" березня 2023 року у розмірі 5 (п`ять) діб.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки. …».

У примірнику витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78, наданому до суду представником вівдповідача зазначено: «… Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка за 2022 рік нарахована та невикористана за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 у кількості 23 (двадцять три) доби. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася та нарахована станом на "18" березня 2023 року у розмірі 5 (п`ять) діб.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 28 (тридцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки. …»

Та відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 №10/, грошова компенсація за 28 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік у розмірі 19268,62 грн перерахована на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі суд позбавлений можливості оцінювати повноту та достовірність наданої інформації самостійно, оскільки позивачем не висловлено своєї позиції щодо повноти та достовірності наданої інформації, зокрема щодо суми виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

А тому незгода позивача зі змістом наданої під час розгляду справи інформації, її повноти та достовірності може свідчити про виникнення нового спору між позивачем та відповідачем та необхідності звернення до суду з іншим позовом.

Суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, ЄСПЛ у рішенні по справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, яка стосувалася відповідальності держави за порушення статті 1 Першого протоколу за невиплату заявнику передбачених законом надбавок до заробітної плати при відсутності відповідного бюджетного фінансування, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі «Бурдов проти Росії» № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002- Ш) (пункти 23, 26).

Аналогічна справа «Сук проти України», рішення від 10 березня 2011 року, заява №10972/05.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Будченко проти України» від 24 квітня 2014 року, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява No33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-1) (пункт 40).

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 18 березня 2023 року і по дату здійснення повного розрахунку.

Враховуючи, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на орган, який виносить рішення по суті спору, судом першої інстанції вірно було зазначено, що позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог до відповідача, а суд перевірити їх обґрунтованість, лише тоді, коли таке правопорушення буде припиненим, тобто відбудеться факт виплати позивачу усіх належних коштів, які мали бути йому виплачені на момент звільнення зі служби, тобто буде проведено повний розрахунок.

Встановивши право позивача для виплати йому середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні, суд повинен визначити розмір таких виплат, встановивши середньоденну заробітну плату та кількість днів затримки.

В даному випадку, як установлено судом, підставою звернення позивача з даним позовом стало не здійснення відповідачем такого розрахунку, таким чином відсутня подія фактичного розрахунку, а відповідно позовні вимоги є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю у цій справі суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що клопотання позивача не мотивовано, а лише постановлення судом рішення зобов`язального характеру само по собі не є підставою для встановлення судового контролю, без наявності передумов для цього, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що позивач має право на щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з "01" березня 2023 року по "18" березня 2023 року та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78 підтверджено невиплату такого грошового забезпечення, суд вважає, що відповідачем протиправно не здійснено таку виплату при розрахунку з позивачем при звільненні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог частково та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивача звільнено від сплати судового збору, а тому розподіл судових витрат в частині сплати судового збору судом не здійснюється.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Судом установлено, що позивачем з метою отримання правничої допомоги 03.04.2023 укладено договір №03/04-1 про надання правової допомоги з адвокатом Шиш А.Б.

Відповідно до укладеної додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 03.04.2023 №03/04-1 розмір винагороди адвоката за правову допомогу, вказану в пцнкті 1 цієї Додаткової угоди, визначається виходячи з погодинної ставки за послуги адвоката в сумі 2000 грн 00 коп. за одну годину, без ПДВ.

Відповідно до опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 03.04.2023 складення адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2023 1 година 1000 грн.

Відповідно до опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 07.04.2023 складення позовної заяви до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення 2 години 4000 грн.

В матеріалах справи містяться копія рахунку на оплату №03/04-1 від 07.04.2023 на суму 4000,00 грн, копія рахунку на оплату №03/04-1 від 03.04.2023 на суму 1000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.04.2023 вартість вищевказаних послуг становить 1000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07.04.2023 вартість вищевказаних послуг становить 4000,00 грн.

В матеріалах справи наявна платіжна інструкція від 03.04.2023 на суму 1000,00 грн, платіжна інструкція від 07.04.2023 на суму 4000,00 грн.

Відповідно до опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30.05.2023 складення відповіді на відзив 1 година 2000 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.05.2023 вартість вищевказаних послуг становить 2000,00 грн.

В матеріалах справи наявна копія рахунку на оплату №03/04-1 від 30.05.2023 на суму 2000,00 грн, платіжна інструкція від 30.05.2023 на суму 2000,00 грн.

Суд зауважує, що у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі №922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги.

Суд вважає обґрунтованою, пропорційною до предмета спору, з дотриманням критерію розумності, співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт щодо розгляду даної справи суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

За таких обставин, витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн підлягають відшкодуванню відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби згідно тарифного розряду 5, шпк «старший солдат» в розмірі 523% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавку за вислугою років за період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №78.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова