Справа № 200/12982/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року справа №200/12982/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Геращенко І.В. , Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антіпов М.О., за участю представника позивача - Маліченко М.А., представника відповідача Хомин Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача адвоката Маліченко М.А., на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року (повне судове рішення 25 листопада 2022 року ) у справі №200/12982/21 (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В. ) за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась з позовом до ГУ ДПС у Донецької області (далі відповідач) та просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 33 942,59 грн.; зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків, відкритій позивачу, шляхом виключення відомостей про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з жовтня 2016 року перебуває в офіційних трудових відносинах та працює на ТОВ МАРКЕТ М`ЮЗІК УКРАЇНИ. Також зазначає, що підприємницькою діяльністю не займалася як на момент формування спірних вимог так і на даний час, на підставі чого вважає протиправними нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі №200/12982/2 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично погодився з доводами позивача про відсутність у неї обов`язку сплачувати за себе єдиний внесок у спірний період, врахувавши при цьому правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі 440/2149/19. Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову Позивача з мотивів відсутності порушеного суб`єктивного права у публічно-правових відносинах як об`єкту судового захисту. Предметом позову у даній справі було не оскарження відповіді відповідача на адвокатський запит, а оскарження дій відповідача по нарахуванню позивачу заборгованості з єдиного внеску, і таке нарахування було здійснене в межах виконання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, публічно-владних управлінських функцій.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 18.06.2012. Відповідно до інформації з ЄДР та інформації відповідача, підприємницька діяльність ФОП припинена 22.01.2020.

На адвокатський запит від 06.08.2021 відповідачем було надано відповідь з приводу обліку єдиного внеску від 16.08.2021 №2290/6/05-99-13-03-14, в якій зазначено, що згідно з даними інформаційної системи ДПС України у ОСОБА_1 станом на 13.08.2021 обліковується заборгованість зі сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код платежу 71040000) у розмірі 33 942,59 грн, яка виникла у період з 20.01.2014 по 20.01.2020.Оскільки м. Донецьк входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідач вимогу про сплати боргу (недоїмки) стосовно позивача не формувалась.

Вважаючи такі дії відповідача щодо обліку заборгованість зі сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 33942,59 грн. протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про її коригування шляхом виключення відомостей про наявність цього боргу.

Згідно витягу з ОК-5 «Відомості про застраховану особу» на ім`я позивачки вбачається, що з липня 2012 року по грудень 2013 року позивач займалась підприємницькою діяльністю та сплачувала страхові внески. З липня 2014 року по березень 2015 року працювала на ТОВ «БЕЙСЛАЙН», страхові внески сплачено вже товариством. Також, як вбачається з витягу, позивача працювала на ТОВ «НЬЮТЕНД», а також на ТОВ «МАРКЕТ М`ЮЗІК Україна» які вступали, як страхувальники застрахованої особи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI станом на час спірних правовідносин).

П.2 і 6 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016№1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Відповідно до абз.1 та 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017№ 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до ч.2- 4, 8, 12 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з ч.5 ст.10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абз.1, 3 - 5 ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Абз.2 п.2 р.VI зазначеної Інструкції установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абз.1 - 3, 11 п.3 р. VI Інструкції №449).

Згідно з абз.1п. 4 р.VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Судом встановлено, що позивач, перебуваючи на обліку у контролюючому органі як фізична особа - підприємець та, будучи платником єдиного внеску, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок, у розмірі, встановленому ст.8 Закону №2464-VI, навіть у разі відсутності здійснення підприємницької діяльності.

Згідно із ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

П.14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

У той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI, на час спірних правовідносин, не було врегульовано.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Таким чином, у випадку якщо позивач у спірний період, не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував доходів від підприємницької діяльності, але був найманим працівником, за його роботодавцем сплачувався ЄСВ.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, від 31.03.2023 у справі № 600/2686/21-а.

У вищезазначених справах Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №9901/276/19 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.».

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що самі по собі будь-які умовні/довідкові нарахування в ІКП платника ЄСВ (КОР платника ЄСВ) об`єктивно не здатні спричинити зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків учасника суспільних відносин - платника ЄСВ, адже додаткових обов`язків на платника ЄСВ не покладають, правового становища приватної особи як платника ЄСВ не погіршують. Тому позов не підлягає до задоволення із міркувань відсутності порушеного суб`єктивного права у публічно-правових відносинах як об`єкту судового захисту.

З вищезазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне .

При апеляційному розгляді судом апеляційної інстанції були витребувані копії первинних документів, на підставі яких відбулося нарахування та погашення в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 . ЄСВ. З наданих суду документів, судом встановлено, що відповідачем позивачу за період з 01.10.2013 року по 22.01.2020 в ІКП по коду бюджетної класифікації 710400000 "Єдиний внесок для фізичні осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, в автоматичному режимі на центральному рівні, відповідно до п.8 ст.9 Закону 2464 нараховано:

за ІІІ кв. 2013р. - 1194,03 грн.

за IV кв. 2013р. - 1218,67 грн.

за І кв. 2014р. - 1267,95 грн.

за ІІ кв. 2014р. - 1267,95 грн.

за ІІІ кв.2014р. - 1267,95 грн.

за IV 2014р. - 1267,95 грн.

за І кв. 2015р. - 1267,95 грн.

за 2017р. - 8448,00 грн.

за 2018р. - 9828,72 грн.

за 2019р. - 11016,72 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем безпідставно нараховувались суми в період коли позивач, працювала найманим працівником, згідно наданих розрахунків і ІКП ( з липня 2014 року по березень 2015 року в ТОВ «БЕЙСЛАЙН» за ІІІ кв.2014р. - 1267,95 грн. , за IV 2014р. - 1267,95 грн., за І кв. 2015р. - 1267,95 грн. на загальну суму 3 803.85 грн., з квітня 2015 по липень 2015 в ТОВ «НЬЮТЕНД» на суму 1267,95) які виступали, як страхувальники застрахованої особи за сплачували за позивача єдиний внесок. За період роботи позивача з жовтня 2016 по жовтень 2017 в ТОВ «МАРКЕТ М`ЮЗІК Україна» єдиний внесок не нараховувався.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Донецькій області щодо нарахування та погашення в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 ЄСВ за період з липня 2014 року по березень 2015 року, з квітня 2015 по липень 2015 є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Приписами п.п. 19-1.1.10 п. 19.1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України однією з функцій контролюючих органів є забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

П. 1 розділу II Порядку № 422 від 07.04.2016 року окреслено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

Отже, відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників інтегрованої картки платника у ручному режимі у разі необхідності.

За визначенням ч. 1. 3 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з урахуванням норм Порядку № 422 від 07.04.2016 року, суд вважає, що у даному випадку для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідним є зобов`язання Головне управління ДПС у Донецькій області здійснити корегування даних інтегрованої картки платника податків шляхом виключення нарахованих ( з липня 2014 року по березень 2015 року в ТОВ «БЕЙСЛАЙН» за ІІІ кв.2014р. - 1267,95 грн. , за IV 2014р. - 1267,95 грн., за І кв. 2015р. - 1267,95 грн. на загальну суму 3 803.85 грн., з квітня 2015 по липень 2015 в ТОВ «НЬЮТЕНД» на суму 1267,95) сум ЄСВ.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 300/3157/20 та від 25 травня 2022 року у справі № 200/8907/19-а, від 24.03.2023 у справі № 200/8620/19-а

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З уваги на наведені мотиви, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 3,6 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір позивачем був сплачений відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції у сумі 2270 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог ( 14.94%) немайнового характеру, суд присуджує на користь позивача судові витрати в розмірі 339,14 грн.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Маліченко М.А., на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі 200/12982/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі №200/12982/21 скасувати.

Прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з липня 2014 року по березень 2015 року ( за ІІІ кв.2014р. - 1267,95 грн. , за IV 2014р. - 1267,95 грн., за І кв. 2015р. - 1267,95 грн. на загальну суму 3 803.85 грн.), з квітня 2015 по липень 2015 на суму 1267,95.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків - ОСОБА_1 , шляхом виключення відомостей про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за період з липня 2014 року по березень 2015 року ( за ІІІ кв.2014р. - 1267,95 грн. , за IV 2014р. - 1267,95 грн., за І кв. 2015р. - 1267,95 грн. на загальну суму 3 803.85 грн.), з квітня 2015 по липень 2015 на суму 1267,95 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області ( 87515, Донецька область, м. Маріуполь, віл. Італійська,буд.59 код 44070187) на користь ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 339,14 ( триста тридцять дев`ять) грн. 14 коп.

Повне судове рішення 22 червня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко