Справа № 640/22157/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_2 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.04.2020 №1-2615.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскарженого податкового повідомлення-рішення з посиланням на те, що за позивачем не зареєстровано право власності чи користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка визначена відповідачем, як об`єктом справляння земельного податку з фізичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06.04.2020 № 1-2615.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 14.06.2023.

Апеляційну скаргу 14.06.2023 було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні, судове засіданні призначено на 21.06.2023.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.04.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано податкове повідомлення-рішення № 1-2615, яким позивачу визначено суму земельного податку з фізичних осіб у розмірі 28892,79 грн. за 2020 рік.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача заперечувала наявність у неї на праві власності чи у користуванні тимчасової споруди та земельної ділянки за вказаною адресою, при цьому, доказів на підтвердження того, що позивач мала у власності чи користуванні тимчасову споруду МАФ, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,005 га. відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто (не надано доказів існування правовстановлюючих документів на відповідну земельну ділянку, які б підтверджували право власності або право постійного користування позивача нею).

За висновками суду першої інстанції, зважаючи на те, що відповідачем не доведено, що позивачка є власником чи користувачем тимчасової споруди МАФ, а також те, що вона набула права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розташована така споруда, остання не може вважатись платником земельного податку.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, згідно даних контролюючого органу, фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ Печерського району Головного управління ДПС у м. Києві, як платник плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку під тимчасовою спорудою МАФ, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,005 га. Апелянт наголошує, що незважаючи на те, що позивач не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому майном, є платником земельного податку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини з приводу справляння плати за землю у формі земельного податку унормовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.34, 14.1.72 - 14.1.74, 14.1.147 ст. 14 ПК України, земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами; плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до норм п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з приписами п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом п. п. 271.1 та 272.2 ст. 272 ПК України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно норм п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з абз. 1, 5-6 п. 286.5 ст. 286.5 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Тож, з наведеного слідує, що фізична особа, у власності чи користуванні якої перебуває земельна ділянка, зобов`язана платити за таку земельну ділянку земельний податок у сумі, яка визначена контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, при цьому, згідно п. п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до норм п. 287.6 ст. 287 ПК України (в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-УІІІ, що діє на час спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. В положеннях цієї ж норми в редакції, що діяла до 01 січня 2015 законодавець пов`язував обов`язок сплати податку на земельні ділянки з датою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці.

Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, обов`язок сплати цього податку для платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме до 01 січня 2015 - з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, а після 01 січня 2015 - моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Разом з цим, ч. 1 ст. 377 ЦК України, визначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на положення наведених норм, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку чи права користування нею.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що, за твердженням податкового органу, позивач - ОСОБА_2 перебуває на обліку в ДПІ Печерського району Головного управління ДПС у м. Києві, як платник плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку під тимчасовою спорудою МАФ, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,005 га.

При цьому, позивач у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача заперечує наявність у неї на праві власності чи у користуванні тимчасової споруди та земельної ділянки за вказаною адресою.

Колегія суддів констатує, що як під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, сторона відповідача доказів на підтвердження того, що позивач мав чи має у власності чи користуванні тимчасову споруду МАФ, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,005 га. не надала (не надано доказів існування правовстановлюючих документів на відповідну земельну ділянку, які б підтверджували право власності або право постійного користування позивача нею).

Колегією суддів враховується, що судом першої інстанції, з метою дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, ухвалою від 05.10.2020 витребував від Головного управління ДПС у м. Києві, зокрема копії всіх матеріалів, на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, письмові пояснення та докази щодо належної позивачу земельної ділянки площею 0,005 га, з якої оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено податкове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік (надати копію правовстановлюючого документу на земельну ділянку), витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,005 га (кадастровий номер земельної ділянки суду не повідомлений), письмові пояснення про те, на якому правовому титулі (власність, користування) позивачу належить земельна ділянка площею 0,005 га, яка згідно з податковим повідомленням-рішенням є об`єктом оподаткування земельним податком з фізичних осіб за 2020 рік.

У ході судового розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів, які витребовував суд та які слугували підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Апеляційна скарга таких доказів також не містить.

Тож, з урахуванням того, що відповідачем так і не було доведено, що позивачка є власником чи користувачем тимчасової споруди МАФ, а також те, що вона набула права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розташована така споруда, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач у такому разі не може вважатись платником земельного податку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та протиправність спірного податкового повідомлення-рішення. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному ж випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та законність оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідно до норм чинного законодавства, тому, адміністративний позов підлягає задоволенню.

У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обґрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом. Наведені судом першої інстанції підстави, що слугували для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення щодо ненадання податковим органом суду доказів наявності в позивача прав на МАФ (його відношення до позивача), чи права позивача на земельну ділянку, за яку нараховано земельний податок так і не були спростовані під час апеляційного розгляду - сторона відповідача не надала жодних доказів, лише вказано про наявність даних в інформаційних ресурсах податкового органу, які також надано.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко