Справа № 373/208/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/208/23 Суддя (судді) першої інстанції: Хасанова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Кузькового Костянтина Сергійовича, Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора СРПП ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Кузькового Костянтина Сергійовича, Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, в якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 432787 від 05.02.2023 як таку, що незаконно складена інспектором СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кузьковим К.С. Також, просив суд зобов`язати Бориспільський РУП ГУНП в Київській області видалити з бази даних відомості про його автомобіль, які були незаконно внесені туди в лютому 2022 року Кузьковим К.С. , з метою уникнення протиправного переслідування та цькування поліцією позивача та інших осіб, які користуються його автомобілем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2023 інспектором СРПП ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кузьковим К.С. винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн за порушення вимог ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права. Вважає постанову інспектора незаконною, такою, що винесена з порушенням вимог закону. Вказує, що автомобілем він не керував, за кермом перебував його товариш, працівники поліції під`їхали до автомобіля, в момент, коли він стояв припаркований, із вимкненим двигуном. Під час складення постанови, права йому не роз`яснювались, він був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою адвоката.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.06.2023.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою серії БАБ № 432787 від 05.02.2023, що винесена інспектором СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кузьковим Костянтином Сергійовичем, до ОСОБА_1 за порушення п.2.1. «а» ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн.

Згідно змісту даної постанови, ОСОБА_1 05 лютого 2023 року близько 16 год. 40 хв. в м. Переяслав по вул. Покровській здійснював рух авто ВАЗ 2103, н.з. НОМЕР_1 , при цьому, був позбавлений права керування ТЗ згідно з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 19.08.2022 строком на один рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 суд вважає доведеним, а його доводи про те, що автомобіль ВАЗ 2103, н.з. НОМЕР_1 , власником якого він є, на момент прибуття екіпажу поліції перебував у нерухомому стані та цього дня він ним взагалі не керував, спростовуються переглянутим судом відео;

- жодних заперечень під час винесення постанови про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, з відеозапису не вбачається. Навпаки, він стверджував, що жодних правил дорожнього руху він не порушував;

- поліцейським, який розглядав справу, були вжиті заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи;

- при складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, отже правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннявідсутні.

Так, апелянт заперечує свою вину у вчиненні правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наголошує на тому, що автомобілем він не керував, за кермом перебував його товариш, працівники поліції під`їхали до автомобіля в момент, коли він стояв припаркований, із вимкненим двигуном. З єдиного доказу, який був наданий відповідачем - відеозапису, незрозуміло ким, де і коли зроблений цей запис, на якій пристрій він зроблений, з якого джерела цей запис був отриманий відповідачем. Апелянт вважає наданий стороною відповідача до справи відеозапис недопустимим доказом. Крім того, відповідачем було недотримано прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

За змістом п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до норм ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Слід звернути увагу на те, що за приписами ч. 4 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що постановою серії БАБ № 432787 від 05.02.2023, що винесена інспектором СРПП ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кузьковим Костянтином Сергійовичем, до ОСОБА_1 за порушення п.2.1. «а» ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

За змістом постанови, ОСОБА_1 05 лютого 2023 року близько 16 год. 40 хв. в м. Переяслав по вул. Покровській здійснював рух авто ВАЗ 2103, н.з. НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування ТЗ згідно з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 19.08.2022 строком на один рік. До матеріалів справи додано копії постанови суду першої та апеляційної інстанції в справі 373/352/22 (а.с. 40-42).

Так, постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладеного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишено без змін.

Згідно зі ст. 294 КУпАП, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення.

За ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. В силу положень статті 298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Судом першої інстанції було встановлено, що про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік позивачу було відомо, про що він особисто зазначив в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що означена постанова є незаконною, оскільки винесена з порушенням вимог щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, водночас, вказував, що автомобілем він не керував.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було переглянуто відео, надане на запит суду ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області та з якого вбачається, що попереду патрульного автомобіля здійснює рух автомобіль ВАЗ 2103, н.з. НОМЕР_1 , який після подання патрульним автомобілем звукового сигналу про зупинку, зупинився біля магазину «АТБ». Одразу після зупинки транспортного засобу, з його водійського місця вийшов ОСОБА_1 . Інших осіб, які б залишали транспортний засіб з моменту його зупинення до початку спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, з відео не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, позивач, вказуючи на те, що не керував транспортним засобом та знаходився на пасажирському сидінні, а керував транспортним засобом його товариш, не повідомив хто саме здійснював керування транспортним засобом, де перебувала дана особа на момент зупинки працівниками поліції, зважаючи на те, що з маявного в матеріалах справи відеозапису чітко вбачається, що у транспортному засобі після його зупинки окрім позивача інших осіб не перебувало.

Також, позивач в оскаржуваній постанові не вказував чітко прізвище та ініціали особи, хто керував транспортним засобом, заперечуючи проти висновку поліцейського про те, що сам позивач перебував за кермом. Крім того, позивач до вищестоящого орагу поліції не звертався зі скаргою та вказівку на факти, які на його думку, мають значення для справи.

Крім того, колегія суддів бере до уваги й те, що позивач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про допит в якості свідка особи, хто за його словами керував трансопртним засобом.

Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є доведеним, а його доводи про те, що автомобіль ВАЗ 2103, н.з. НОМЕР_1 , власником якого він є, на момент прибуття екіпажу поліції перебував у нерухомому стані та цього дня він ним взагалі не керував, спростовуються переглянутим судом відео. Жодних заперечень під час винесення постанови про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, з відеозапису не вбачається. Навпаки, він стверджував, що жодних правил дорожнього руху він не порушував.

З наведеного вбачається неспівпадіння та суперечність доводів сторони позивача щодо дійсних обставин події зупинки його транспортного засобу.

У наступному, як вбачається з відео, наданого суду першої інстанції інспектором СРПП ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кузьковим К. С. та переглянутого в судовому засіданні, під час встановлення особи водія, було виявлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, строк позбавлення права керування транспортним засобом не закінчився.

У зв`язку із встановленою обставиною, і було винесено оскаржувану постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 20400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що з єдиного доказу, який був наданий відповідачем - відеозапису, незрозуміло ким, де і коли зроблений цей запис, на якій пристрій він зроблений, з якого джерела цей запис був отриманий відповідачем (відеозапис недопустимим доказом), проте, колегія суддів вважає, що вказані доводи є необґрунтованими та не мають вирішального значення для розгляду даного спору, позаяк, доводи щодо того, що відео було знято на власний мобільний пристрій поліцейського, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина свого підтвердження матеріалами справи не знайшла, до того ж, позивачем не було поставлено під сумнів обставини, зафіксовані на відозаписі, як то зображення на ньому не позивача, не транспортний засіб позивача тощо, з огляду на що, обставини справи та зафіксовані в постанові фактичні дані, у сукупності, підтверджуються матеріалами відеозапису, наданого стороною відповідача.

Позивач, заперечуючи обставини наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, жодним чином не спростував висновків оскаржуваної постанови та не довів в цій частині обставин, на які він посилається, вказуючи на обставини, які не узгоджуються між собою.

У частині посилань апелянта на порушення процедури винесення постанови інспекторами поліції, колегія суддів зазначає, що з відеозаписів, які надані відповідачами, вбачається, що після встановлення обставини щодо позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, його попереджено про винесення постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП та запрошено до розгляду справи.

У відповідь на запрошення до розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 прийняв рішення покинути місце вчинення адміністративного правопорушення, тим самим відмовився взяти участь у її розгляді. Після винесення працівниками поліції на місці зупинки транспортних засобів постанови серії БАБ №432787 від 05.02.2023, якою до ОСОБА_1 за порушення п.2.1. «а» ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн., її зміст було оголошено особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та надано для ознайомлення ОСОБА_1 .

Також, правильними є висновки суду першої інстанції щодо того, що за формою і змістом оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП, у п.8 постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» проставлено підпис особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому, жодного тиску, погроз або дій, що свідчили б про спонукання до підписання винесеної поліцейським постанови, з переглянутого відео не вбачається. В даному випадку, позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило його можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а отже, правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Під час розгляду даного спору, відповідач навів достатньо доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому, процедурних порушень, що мали б вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою є законним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Тож, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.