Справа № 260/2816/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2023 року м. Ужгород№ 260/2816/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить: визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на звільнення з військової служби, оскільки на даний момент його рідний дядько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує постійного догляду, відповідно до Висновку №93 від 08.07.2022 р. про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися. Вказує, що він безпосередньо звернувся до командира з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме необхідність постійного догляду за рідним дядьком. На поданий рапорт, надійшла відповідь від 27.03.2023р., якою було відмовлено у звільнені з військової служби. Позивач вважає, що дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , у вигляді протиправної відмови щодо звільнення з військової служби, є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

16 травня 2023 року відповідач подав відзив по справі, у якому вказує, що 06.03.2023 року позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю сімейних обставин, а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка визнана недієздатною за висновком ЛКК та відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд. До вищезазначеного рапорту позивачем було додано копію військового квитка від 08.09.2009 серії НОМЕР_2 , копію довідки від 01.03.2023 № 249/07, копію висновку ЛКК від 08.07.2022, копію висновку від 08.07.2022 № 93, акт обстеження житлово-побутових умов від 14.02.2023 № 01-41/77, копію акту проведення обстеження сім`ї від 15.02.2023 № 80, заяву про згоду отримувати соціальні послуги, заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, копію пенсійного посвідчення від 08.11.2017 № НОМЕР_3 , копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.07.2017 серії АВ № 0926154, копію картки фізичної особи платника податків від 02.08.2005, копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 . За результатами розгляду рапорту, військова частина листом від 27.03.2023 № 717 повідомила позивача про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Відповідач вказує що його висновок є правомірним, оскільки законодавець у підпункті «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чітко окреслив умови, за яких військовослужбовець може бути звільнений з військової служби - фактична відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а не неможливість ними з тих чи інших причин здійснювати цей догляд).

Вказує, що згідно копії паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі на дату розгляду рапорту позивача - є повнолітніми особами, котрі можуть піклуватися про свого хворого батька та надавати йому необхідну допомогу. Вдповідно до вимог частини першої статті 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Виходячи з викладеного, військова частина НОМЕР_1 прийшла до висновку, про наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рідних дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі можуть здійснювати догляд за ним.

Поряд з цим, позивач до рапорту від 03.03.2023 (вхід. № 8/1764 від 06.03.2023) не надав підтверджуючих документів про відсутність у хворого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рідних дітей, котрі можуть здійснювати за ним догляд. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

25 травня 2023 року від Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту надійшов відзив по справі. Разом з тим, такий не може бути взяти судом до уваги, оскільки ухвалою про відкриття таку не залучено до справи.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 1 відділом Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області був призваний та направлений 19.03.2022 до військової частини ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 19.03.2022 № 12 ОСОБА_5 призначено до військової частини стрільцем 2 відділення 3 взводу охорони 2 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

06.03.2023 року позивачем було подано рапорт (вхід. № 8/1764) про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю сімейних обставин, а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка визнана недієздатною за висновком ЛКК та відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

До вищезазначеного рапорту позивачем було додано копію військового квитка від 08.09.2009 серії НОМЕР_2 , копію довідки від 01.03.2023 № 249/07, копію висновку ЛКК від 08.07.2022, копію висновку від 08.07.2022 № 93, акт обстеження житлово-побутових умов від 14.02.2023 № 01-41/77, копію акту проведення обстеження сім`ї від 15.02.2023 № 80, заяву про згоду отримувати соціальні послуги, заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, копію пенсійного посвідчення від 08.1 1.2017 № НОМЕР_3 , копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.07.2017 серії АВ № 0926154, копію картки фізичної особи платника податків від 02.08.2005, копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 .

За результатами розгляду рапорту, військова частина листом від 27.03.2023 № 717 повідомила позивача про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено ОСОБА_1 з військової служби, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України,Закону України "Про правовий режим воєнного стану"Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу"від 25.03.1992 №2232-ХІІ (Закон №2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону №2232військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно п. 6 ст. 2 Закону №2232розрізняють наступні види військової служби:

-строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, із матеріалів справи встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2232звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частиною 4 ст. 26 Закону №2232 передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах (окрім іншого): г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №2232звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженимУказом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року(Положення № 1153), яким визначається порядок проходження громадянами України (громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно п. 2 Положення №1153 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

За призовом громадяни проходять, військову службу: за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. п. 5-7 Положення №1153 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначеноЗаконом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 260 Положення №1153 визначено, що під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначенихст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбаченихст. 26-2 названого Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови у звільненні позивачу з військової служби слугувало те, що відповідачем встановлено наявність інших осіб, які можуть нести постійний догляд за ОСОБА_2 , тоді як подоження частини 4 ст. 26 Закону №2232 вкахують про осіб, які здійснюють постійний догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Із матеріалів справи та змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач вважає, що має право на звільнення на підставі абзацу 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Водночас, суд зазначає, що встановлений законодавцем в ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану на момент виникнення спірних правовідносин є вичерпним.

Так, у абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставою для звільнення військовослужбовців є необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, необхідною умовою для звільнення на підставі наведеної вище норми є факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка такого догляду потребує.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося вище, позивач до рапорту про звільнення з військової служби надав такі документи, а саме: копію військового квитка від 08.09.2009 серії НОМЕР_2 , копію довідки від 01.03.2023 № 249/07, копію висновку ЛКК від 08.07.2022, копію висновку від 08.07.2022 № 93, акт обстеження житлово-побутових умов від 14.02.2023 № 01-41/77, копію акту проведення обстеження сім`ї від 15.02.2023 № 80, заяву про згоду отримувати соціальні послуги, заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, копію пенсійного посвідчення від 08.11.2017 № НОМЕР_3 , копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.07.2017 серії АВ № 0926154, копію картки фізичної особи платника податків від 02.08.2005, копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 .

Позивач у свою чергу не надав відповідачу доказів того, що він є єдиною особою, яка може доглядати ОСОБА_2 .

Судом встановлено що у позові позивач зазначає, що ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , яка не може піклуватися про рідного батька, оскільки ОСОБА_3 має сина ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 . Вказує, що син ОСОБА_3 має інвалідність та надає суду посвідчення серії НОМЕР_7 . Зазначає, що весь свій час вона витрачає на догляд за своєю дитиною, що унеможливлює останньою піклування про свого батька ОСОБА_2 .

Позивач вкаує, що ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_8 , який на даний час проживає у Чехії, та надає суду чеський документ виданий на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_9 .

Разом з тим, до рапорту позивач не надав відповідачу доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , та відповідачем відповідно до паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (стр. 8) встановлено, що у нього є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі на дату розгляду рапорту позивача - є повнолітніми особами та на яких Сімейним кодексом України, покладено обов`язок піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відтак, суд не бере до уваги вказані документи та твердження позивача щодо неможливості дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , оскільки вони не були надані відповідачу одночасно із рапортом.

Тобто, позивачем разом з поданим рапортом не надано жодних доказів неможливості здійснення догляду за ОСОБА_2 його дітьми чи іншими особами.

Відповідач у відзиві зазначає та матеріалами справи підтверджується, що рапорт позивача не отримав позитивного вирішення через недостатність документів, які б підтверджували, що саме позивач доглядає ОСОБА_2 , зокрема, копію довідки від 01.03.2023 № 249/07, копію висновку ЛКК від 08.07.2022, копію висновку від 08.07.2022 № 93, акт обстеження житлово-побутових умов від 14.02.2023 № 01-41/77, копію акту проведення обстеження сім`ї від 15.02.2023 № 80, заяву про згоду отримувати соціальні послуги, заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.07.2017 серії АВ № 0926154.

Підсумовуючи наведене, суд погоджується із позицією відповідача щодо відсутності документів, які б підтверджували факт відсутності інших осіб, окрім позивача, які можуть здійснювати догляд за гр. ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в його звільненні діяв на підставі, та в межах повноважень, визначених законом, відтак, у суду відсутні підстави для визнання задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЮ.Ю.Дору