Справа № 320/6704/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6704/22 Головуючий у 1 інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Комунальне підприємство Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» (далі - КП «Тетіївтепломережа») звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, в якому просив скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 23 лютого 2022 року №4, яке фактично отримано 17 березня 2022 року, по нарахуванню адміністративно-господарських санкцій до Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Комунальне підприємство Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідач, вирішуючи питання про завищення КП «Тетіївтепломережа» тарифів на теплову енергію, необгрунтовано розглядав питання тарифів не щодо повної їх суми, тобто цілого тарифу, а виокремлював тільки окремі складові.

29 травня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

06 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції від позивача - Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» надійшли письмові пояснення на відзив, разом з копіями документів.

Також, 16 червня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

20 червня 2023 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області надійшло клопотання про перенесення судового засідання. Однак, доказів поважності причин неможливості забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні до суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку із чим, у задоволенні даного клопотання колегією суддів відмовлено.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог ч. 4 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», 29 грудня 2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області направлено повідомлення про проведення планового заходу від 24.12.2021 №10-06/484/П.

На виконання наказу Держпродспоживслужби від 26.11.2021 №764 «Про затвердження Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2022 рік», згідно наказу Головного управління від 04.02.2022 №377-0Д та посвідчення (направлення) від 04.02.2022 №301, Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області здійснено планову перевірку відповідача.

Предмет заходу - дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів).

За результатами перевірки, керуючись частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області складено акт від 18.02.2022 №11, яким встановлено ряд порушень законодавства.

Від підписання вказаного акту керівник КП «Тетіївтепломережа» відмовився про що зроблений відповідний запис.

Примірник Акту від 18.02.2022 №11 з додатком до нього директором КП «Тетіївтепломережа» отримано власноруч 18.02.2022, про що свідчить запис на 34 сторінці Акту.

Керуючись частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пунктом 7 частини першої статті 18 Закону України «Про ціни та ціноутворення», Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області 23.02.2022 складено припис №3 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

23 лютого 2022 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області, розглянувши матеріали позапланової перевірки, керуючись пунктом 6 частини першої статті 18, пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення», частиною дев?ятою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» винесено рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення №4, яким зобов`язано КП «Тетіївтепломережа» повернути споживачам необгрунтовано одержану виручку, шляхом здійснення перерахунків, у сумі 218 171,60 грн. та застосувати до КП «Тетівтепломережа» штраф у сумі 218 171,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням про застосування адміністративного-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначає Закон України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями статті 2 вищевказаного Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Статтею 16 Закону № 5007-VI визначено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 №667 затверджено Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Положення №667, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно дог пункту 1 вищевказаного Положення, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Згідно підпункту 11 пункту 4 Положення №667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань, у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів); надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 20 Закону № 5007-VI, до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Таким чином, даною нормою передбачено відповідальність суб`єктів господарювання у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зокрема, за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води (далі - Порядок №869, в редакції від 13.09.2018).

Згідно пункту 1 Порядку №869, цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 10 Порядку №869, одиницею калькулювання собівартості виробництва, транспортування, постачання теплової енергії є 1 Гкал теплової енергії. При цьому групування витрат здійснюється відповідно до стандартів бухгалтерського обліку, затверджених Мінфіном, з визначенням структури тарифів.

Пунктом 12 Порядку №869 закріплено, що формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, що складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, з урахуванням ставок податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.

За приписами п. 13 Порядку №869, річні плани ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, на підставі фактичних за останні п`ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів, зокрема: зміни обсягів виробництва, транспортування, постачання теплової енергії в результаті економічного розвитку територіальної громади; здійснення заходів щодо зменшення обсягу витрат на технологічні потреби і втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування та постачання; удосконалення технологічних процесів виробництва, транспортування та постачання теплової енергії в результаті автоматизації та механізації виробництва, заміни амортизованих мереж і обладнання, застосування енергозберігаючих технологій, оснащення приладами обліку обсягів виробництва, транспортування та споживання теплової енергії; підвищення рівня організації виробництва та поліпшення умов праці у зв`язку з удосконаленням операційно-виробничого планування, систем управління, поліпшенням матеріально-технічного забезпечення господарської діяльності та вимог щодо економії паливно-енергетичних ресурсів.

У відповідності до п.п. 14-15 Порядку №869, нормування втрат теплової енергії в мережах теплопостачання та питомих витрат палива і електроенергії, які використовуються для виробництва та транспортування теплової енергії, здійснюється в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва.

До повної планованої собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії включаються визначені відповідно до вимог Податкового кодексу України витрати на амортизацію, ремонт та інше поліпшення основних фондів.

В силу положень п. 16 Порядку №869, витрати, об`єктивне нормування яких неможливе, плануються з урахуванням економічно обґрунтованих планованих витрат за попередній рік, прогнозу індексів зміни цін виробників промислової продукції та на підставі кошторисів.

Пунктом 18 Порядку №869 закріплено, що планована виробнича собівартість формується у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, та включає:

прямі матеріальні витрати:

- витрати на придбання палива (газу, мазуту, вугілля, торфу, дров, паливної тріски, соломи, соняшникового лушпиння, а також брикетів та пелет з них, інших видів палива) та електричної енергії для технологічних потреб, що визначаються виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії згідно з пунктом 13 цього Порядку, норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, діючих цін (тарифів) на паливно-енергетичні ресурси. Обсяг витрат, пов`язаних з використанням електричної енергії для технологічних потреб, визначається з урахуванням витрат на зумовлену електромагнітною незбалансованістю електроустановок технологічно шкідливу циркуляцію електроенергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму (у разі відсутності приладів обліку її потужність визначається відповідно до нормативів);

- витрати на придбання теплової енергії в інших суб`єктів господарювання (плануються відповідно до укладених договорів виходячи з необхідного обсягу покупної теплової енергії, передбаченого річним планом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, і діючих цін підприємств-постачальників) та/або встановлена НКРЕКП повна планована собівартість теплової енергії, виробленої власними теплоелектроцентралями, тепловими електростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками;

- витрати на транспортування теплової енергії іншими суб`єктами господарювання (плануються ліцензіатом відповідно до укладених договорів, зокрема попередніх, виходячи з необхідного обсягу теплової енергії, передбаченого річним планом її транспортування, та діючих цін);

- витрати на холодну воду (плануються відповідно до державних і галузевих нормативів (норм), визначених в установленому порядку для технологічних потреб, зокрема підживлення та наповнення мереж, регенерація фільтрів, гідравлічні випробування власних теплових мереж і обладнання, промивання теплових мереж і систем) та водовідведення;

- інші прямі матеріальні витрати, пов`язані з використанням сировини, основних і допоміжних матеріалів, запасних частин, купованих комплектувальних виробів, напівфабрикатів та інших матеріальних ресурсів, необхідних для забезпечення основного технологічного процесу, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (відповідного виду діяльності, що підлягає ліцензуванню). Обсяг таких витрат визначається згідно з нормами використання відповідних ресурсів з урахуванням фактичних витрат за попередні періоди, цін (тарифів) на них у планованому періоді, за винятком вартості зворотних відходів;

- прямі витрати на оплату праці (заробітна плата та інші виплати працівникам, безпосередньо залученим до технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії) відповідно до Закону України "Про оплату праці":

- основна заробітна плата працівників відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування), тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для керівників, фахівців, технічних службовців;

- додаткова заробітна плата за працю понад установлені норми, трудові досягнення, особливі умови праці у вигляді доплат і надбавок (за роботу у важких та шкідливих умовах, надурочний час, святкові, неробочі та вихідні дні, нічний час, класність, керівництво бригадами, інші виплати, встановлені законодавством), премій за виконання виробничих завдань і функцій та компенсаційних виплат (за невідпрацьований час, включаючи основні та додаткові відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, інші виплати, встановлені законодавством);

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати виробничому персоналу (винагороди за підсумками роботи за рік, вислугу років у галузі, інші виплати, встановлені законодавством).

Планування витрат на оплату праці для включення до тарифів здійснюється в установленому порядку із забезпеченням мінімальної заробітної плати та інших гарантій з оплати праці, передбачених законодавством;

інші прямі витрати:

- внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування працівників;

- амортизація основних засобів, інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів виробничого призначення, розрахунок яких проводиться відповідно до вимог Податкового кодексу України;

- інші прямі витрати, що включаються до виробничої собівартості і до складу яких включаються всі необхідні виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (відповідного виду ліцензованої діяльності);

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати:

- витрати на управління виробництвом (оплата праці, розрахована згідно з вимогами цього пункту, та відрахування на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оплата службових відряджень апарату управління цехами, дільницями тощо);

- амортизація основних засобів, інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного) призначення, розрахована відповідно до вимог Податкового кодексу України;

- витрати на утримання, експлуатацію, ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів та інших необоротних активів загальновиробничого призначення;

- витрати на удосконалення технології та організацію виробництва;

- витрати на централізоване водопостачання, водовідведення, освітлення, дезінфекцію, дератизацію, вивезення сміття та інші заходи, пов`язані з утриманням виробничих приміщень;

- витрати на обслуговування виробничого процесу (витрати на оплату праці, розраховані відповідно до цього пункту, відрахування на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оплата службових відряджень виробничого персоналу, крім апарату управління цехів, витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю послуг);

- витрати на охорону праці, дотримання вимог техніки безпеки і охорону навколишнього природного середовища;

- витрати на пожежну і сторожову охорону об`єктів виробничого та загальновиробничого призначення, утримання санітарних зон;

- витрати, пов`язані із забезпеченням належного стану обладнання, виконанням ремонтно-налагоджувальних робіт, передбачених проектно-технічною документацією, освоєнням нових потужностей, що використовуються для виробництва, транспортування та постачання теплової енергії;

- витрати на обслуговування засобів вимірювальної техніки (огляд, опломбування/розпломбування, періодичну повірку та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), які є власністю ліцензіата та/або перебувають в його користуванні (крім вузлів комерційного та розподільного обліку води і теплової енергії) і використовуються у технологічному процесі виробництва теплової енергії, надання комунальних послуг;

сплата податків і зборів.

Змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати розподіляються між видами діяльності та у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, пропорційно прямим витратам з урахуванням витрат на збут.

Обсяг витрат, що включаються до виробничої собівартості, визначається із застосуванням нормативного методу на підставі результатів аналізу витрат за попередні роки з урахуванням змін, які передбачаються у планованому періоді, та цін (тарифів) у такому періоді.

Згідно пункту 21 Порядку №869, до складу інших операційних витрат включаються витрати, пов`язані з операційною діяльністю з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, які не увійшли до складу виробничої собівартості, адміністративних витрат і витрат на збут теплової енергії.

У відповідності до п. 31 Порядку № 869, до інших витрат, що включаються до повної собівартості тарифів на виробництво теплової енергії, належить решта прямих витрат (крім зазначених у пунктах 30 і 33 цього Порядку), загальновиробничі витрати виробничої собівартості, адміністративні витрати, інші операційні витрати, фінансові витрати, що плануються для включення до тарифів на виробництво теплової енергії відповідно до вимог цього Порядку. Витрати на збут не плануються.

Частиною 2 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

В силу вимог частини 2 статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, розглянувши матеріали позапланової перевірки, прийнято рішення про застосування до КП «Тетіївтепломережа» адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 23 лютого 2022 року №4.

Даним рішенням відповідач зобов`язав КП «Тетіївтепломережа» в термін до 01.05.2022 повернути споживачам необгрунтовано одержану виручку, шляхом здійснення перерахунків у сумі 218 171,60 грн, у т.ч.: споживачам 2 групи (бюджетні установи) в період з 01.03.2021 по 31.12.2021 за послуги з централізованого опалення (ТЕ вироблена з використанням природного газу) - 184 761,09 грн; споживачам 2 групи (бюджетні установи) в період з 01.03.2021 по 31.12.2021 за послуги з централізованого опалення (ТЕ вироблена з використанням альтернативних джерел енергії) - 16 065,24 грн.; споживачам 3 групи (інші споживачі (крім населення)) в період з 01.01.2022 по 31.01.2022 за послуги з постачання- теплової енергії (ТЕ вироблена з використанням природного газу) - 17 345,27 грн.

Також, оскаржуваним рішення відповідач застосував до КП «Тетіївтепломережа» штраф у сумі 218 171,60 грн., який протягом 15-календарних днів з дня отримання цього рішення підлягає перерахуванню в дохід державного бюджету.

В обгрунтування рішення від 23 лютого 2022 року №4, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області вказано, що рішенням сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII КП «Тетіївтепломережа» встановлені тарифи на теплову енергію (далі - ТЕ) з використанням природного газу та альтернативних джерел енергії.

Щодо тарифів на ТЕ з використання природного газу, відповідач вказав, що при розрахунку тарифів позивачем не складено річні плани ліцензованої діяльності на підставі фактичних за останні п?ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів, що є порушенням пунктів 12, 13 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 (в редакції від 13.09.2021).

Загальновиробничі норми витрат палива та електроенергії на 2018 рік розраховані Підприємством самостійно та не погоджені Київською облдержадміністрацією, що є порушенням пунктів 1.10, 1.16 Наказу № 112, п. 14, 18 Порядку № 869 (в редакції від 13.09.2018).

Витрати на «Електричну енергію» не розраховані Підприємством виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії, норм питомих витрат паливно- енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, що є порушення пункту 18 Порядку № 869 (в редакції від 13.09.2018).

Отже, відповідач дійшов висновку, що тарифи на ТЕ, її використання, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення (з використанням природного газу) не є економічно обґрунтованими та завищені для бюджетних установ на 97,12 грн/Гкал з ПДВ, для інших споживачів (крім населення) на 139,22 грн/Гкал з ПДВ за рахунок включення до складу собівартості її завищених витрат на «Паливо (газ природній)». «Оплату праці загальновиробничого персоналу» та «ЄСВ» загальновиробничого персоналу» в порушення вимог п. 12, 18 Порядку в редакції від 13.09.2018 та ч. 2 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV.

Такі ж висновки відповідачем зроблено щодо тарифів на ТЕ з використанням альтернативних джерел енергії, зокрема, вказано про те, що загальновиробничі норми витрат палива та електроенергії на 2018 рік розраховані Підприємством самостійно та не погоджені Київською облдержадміністрацією, як наслідок, вони не є економічно обґрунтованими та завищені для бюджетних установ на 880,77 грн/Гкал з ПДВ.

З огляду на зазначене, відповідач дійшов висновку, що в результаті застосування економічно необґрунтованих та завищених тарифів на послуги з централізованого опалення, встановлених рішенням сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 року №521-25-VII, у період з 01.03.2021 по 31.12.2021 КП «Тетіївтепломережа» було одержано необґрунтовану виручку у сумі 200 826,33 грн. від споживачів 2 групи (бюджетні установи), чим порушено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Крім того, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області зазначено, що тарифи на ТЕ, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії не є економічно обґрунтованими та завищені для споживачів 3 груші (інші споживачі (крім населення)) на 662,09 грн./Гкал з ПДВ за рахунок включення до складу собівартості завищених і необґрунтованих витрат на «Паливо (газ природній)» та ділення планованих витрат на виробництво ТЕ, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та річного планованого прибутку на об`єм реалізації ТЕ в порушення вимог п. 21, 31 Порядку (в редакції від 18.06.2021).

Враховуючи викладене, відповідач, також дійшов висновку, що в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 Підприємством було необгрунтовано одержано виручку від споживачів 3 групи (інші споживачі (крім населення)) у сумі 17 345,27 грн., чим порушено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з висновками відповідача, що викладені в оскаржуваному рішенні про застосування адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 23 лютого 2022 року №4.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акту від 18 лютого 2022 року №11 та оскаржуваного рішення від 23 лютого 2022 року №4, відповідач, роблячи висновок про завищення КП «Тетіївтепломережа» тарифів на теплову енергію, розглядав питання тарифів не щодо повної їх суми, тобто цілого тарифу, а виокремлював тільки окремі складові.

Так, частиною 2 статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання», тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач в оскаржуваному рішенні при перевірці економічної обґрунтованості розрахованих КП «Тетіївтепломережа» тарифів на теплову енергію повинен був дослідити всі складові таких тарифів, встановити чи тарифи відповідають повній фактичній собівартості, чи є вони в цілому економічно обґрунтованими, адже, тариф складається з сукупності витрат підприємства, а не з декількох складових.

При цьому, як наголошує апелянт, тарифи, розраховані КП «Тетіївтепломережа» є збитковими, на підтвердження чого посилається на висновок експерта за результатами проведення економічного дослідження від 16.04.2021 №303.

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду будь-яких доказів, щоб спростовували вищевказане твердження позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні відповідач наголошував, що загальновиробничі норми витрат палива та електроенергії на 2018 рік розраховані КП «Тетіївтепломережа» самостійно та не погоджені Київською обласною державною адміністрацією, у зв`язку з цим, зробив висновок про економічну необгрунтованість встановлених позивачем тарифів на теплову енергію.

Однак, КП «Тетіївтепломережа» надано суду Протокол засідання територіальної комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах від 28 вересня 2021 року №3, згідно якого, за головуванням заступника голови Київської обласної державної адміністрації, було узгоджено обсяги заборгованості з різниці в тарифах теплопостачальним підприємствам, в тому числі, КП «Тетіївтепломережа», станом на 1 червня 2021 року.

Також, відповідно до Протоколу засідання територіальної комісії з питань узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах від 07 листопада 2022 року №2, за головуванням заступника голови Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації), було узгоджено обсяги заборгованості з різниці в тарифах теплопостачальним підприємствам, в тому числі, КП «Тетіївтепломережа», утвореної після 1 червня 2021 року станом 1 липня 2022 року (за період з 01 червня 2021 року по 30 червня 2022 року).

Отже, вищевказане свідчить, що Київська обласна державна адміністрація не заперечує проти тарифів на теплову енергію, розрахованих КП «Тетіївтепломережа», оскільки, комісією було узгоджено обсяги заборгованості з різниці в тарифах.

Беручи до уваги викладене, оскільки, відповідачем в оскаржуваному рішенні не досліджено всі складові тарифів на теплову енергію, розрахованих КП «Тетіївтепломережа», не встановлено чи є вони в цілому економічно обґрунтованими, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про застосування адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 23 лютого 2022 року №4 є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у повному обсязі у задоволенні позовних вимог Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про застосування адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 23 лютого 2022 року №4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (08134, Київська обл., м. Вишневе, вул. Паркова, буд. 34 А) на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» (09801, Київська обл., м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в загальному розмірі 6 252 (шість тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 36 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 22.06.2023 р.