Справа № 580/2934/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року справа № 580/2934/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

19.04.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправним і скасування рішення від 14.03.2023 №58 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, виданого йому, як громадянину Російської Федерації;

зобов`язання відповідача здійснити видачу йому посвідки на постійне проживання в Україні;

стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь понесених судових витрат.

Обґрунтовуючи зазначив, що оскаржуваним рішенням йому скасовано посвідку на постійне проживання в Україні. Підставою рішення зазначив підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №321. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє вмотивування із нього неможливо встановити, які саме порушення стали причиною скасування йому посвідки на постійне проживання в Україні.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання.

05.05.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що у зв`язку з тим, що 12.02.2019 позивач набув громадянство України, прийнято спірне рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №32. Окремо зазначив, що підставою для прийняття спірного рішення став пункт 6 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію, відповідно до якого посвідка може бути скасована в інших випадках, передбачених законами України. Зі вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 06.06.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання (вх. від 18.05.2023 №19423/23) адвоката Примака В.А. про розгляд адміністративної справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 народився в c. Ташлик Смілянського району Черкаської області.

Відповідно до паспорта НОМЕР_3 позивач є громадянином Російської Федерації.

06.09.2001 начальник УАСМ УМВС України в Черкаській області затвердив висновок про надання позивачу дозволу на постійне проживання в Україні.

10.10.2018 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив здійснити обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Із листа відповідача від 01.11.2018 №7101.3.1-18126/71.1-18 суд установив, що позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні (підстава Прикінцеві положення ЗУ «Про імміграцію») від 29.10.2018 серії НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою від 12.02.2019 № 61/19 про реєстрацію особи громадянином України 12.02.2019 відповідач прийняв рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем відповідно до частини 1 статті 8 Закону України Про громадянство України. Вказано, що відповідно до законодавства України вказана особа є громадянином України з 12.02.2019.

Листом від 07.04.2021 №7101.6.2-2664/71.1-21 відповідач повідомив позивачу, що 05.04.2021 відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» скасував рішення про набуття ним громадянства України від 12.02.2019, оскільки він не виконав подане відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство України протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

10.03.2023 Смілянський відділ УДМСУ в Черкаській області направив відповідачу висновок №7126/636-23, в якому зазначив, що 12.02.2019 позивач набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України. Позивачу оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 , яка видана 29.10.2018. На підставі викладеного та керуючись п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію просив скасувати дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, уродженцю с. Ташлик Смілянького району Черкаської області.

14.03.2023 начальник УДМС у Черкаській області Іван ШАПРАН затвердив висновок про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації позивача у зв`язку з набуттям громадянства України.

Того ж дня Відповідач прийняв рішення від 14.03.2023 № 8 (далі спірне рішення) про скасування посвідки позивачу на постійне проживання в Україні на підставі підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 321. Відповідно до вимог п.68 вказаного Порядку іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні знятися з реєстрації місця проживання та з урахуванням вимог, визначених п.п.17, 18 Порядку, можуть звернутися за оформленням нової посвідки.

Листом від 14.03.2023 № 7101.3-2076/71.1-23 відповідач повідомив позивача про прийняте 14.03.2023 спірне рішення.

Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Смілянської міської ради листом від 16.03.2023 №01-16 повідомив відповідачу про те, що позивач знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 ,- на підставі спірного рішення.

Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Статтею 3 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі Закон № 3773) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України Про імміграцію іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07.06.2001 № 2491-ІІІ Про імміграцію (далі Закон № 2491-ІІІ).

Відповідно до абз. 1, 4 ч.1 ст.1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Тобто, імміграція, як поняття, не стосується громадян України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.4 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону № 2491-ІІІ особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Вказаними вище документами підтверджується, що позивач документований посвідкою на постійне проживання від 29.10.2018 серії НОМЕР_4 , оскільки мав громадянство іншої держави.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію встановлено ст.12 Закону № 2491-ІІІ. Зокрема, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, вказаний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію не є вичерпним.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (із змінами і доповненнями) (далі Порядок № 1983).

Відповідно до п.21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п.22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Належні, достовірні та допустимі докази надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та його скасування відповідачем відсутні.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2235-ІІІ громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Позивач відповідно до частини 1 статті 8 Закону України Про громадянство України отримав громадянство України 12.02.2019, що підтверджується довідкою від 12.02.2019 № 61/19 про реєстрацію особи громадянином України. У подальшому відповідач повідомив позивачу, що 05.04.2021 відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» скасував рішення про набуття ним громадянства України від 12.02.2019. Отже, з 05.04.2021 позивач не є громадянином України та потребує навності рішень уповноваженого органу для легального перебування в Україні.

Як встановлено вище, Спірне рішення прийняте на підставі підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 (далі - Порядок №321), та обґрунтоване набуттям 12.02.2019 позивачем громадянства України згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III Про громадянство України (далі Закон № 2235-III).

Відповідно до п.1 ст.2 Закону № 2235-III якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Крім того, зазначено, що Закон України Про імміграцію не розповсюджується на громадян України.

Згідно з підп.4 п.1 ст.1 Закону № 2235-III та підп. 6 п.1 ст.1 Закону № 3773 іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Оскільки на моменти прийняття Спірного рішення позивач не є громадянином України та вважається іноземцем в Україні, на нього розповсюджується Закон України Про імміграцію. Скасування відповідачем після 05.04.2021 - дати, коли позивачу скасовано громадянство України, посвідки на постійне проживання в Україні не відповідає вимогам закону. Спірне рішення відповідача прийняте за відсутності законних підстав. Підп. 1 п.64 №321, на підставі якого прийняте спірне рішення, визначає, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.Належні, достовірні та допустимі докази скасування відповідачем дозволу позивачу на імміграцію в Україні відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію відсутні.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства та встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що позивач опинився у стані правової невизначеності, коли міграційний орган власними рішеннями позбавляє позивача не лише громадянства України, а й законних підстав для перебування на території України в якості іноземця.

Відповідач не надав належних, достовірних та допустимих доказів, що вказували би на наявність підстав для скасування посвідки на постійне проживання в Україні позивачу.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суд перевіряє відповідність спірного рішення вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України. Цей обов`язок виникає із завдань адміністративного судочинства, до яких належить справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дійшов висновку про невідповідність спірного рішення вимогам частини 2 статті 2 КАС України. Відповідач у спірних правовідносинах не довів, що прийняв спірне рішення з підстав, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Вказані обставини вказують, що під час прийняття спірного рішення відповідач не дотримався принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем за відсутності встановлених Законом підстав та необґрунтовано, що має наслідком визнання його протиправним та скасування.

Оскільки у заявлених спірних правовідносинах відповідач порушив права позивача, та скасував посвідку на постійне проживання від 29.10.2018 серії НОМЕР_4 , суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити видачу позивачу посвідки на постійне проживання в Україні.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 17.04.2023 №65412501 в сумі 1073,60грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача повністю.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що 05.04.2023 позивач уклав з адвокатом Примаком В.А. договір про надання юридичної допомоги №5/04-23, предметом якого є приймання на себе адвокатом зобов`язання про надання допомоги щодо представництва інтересів у суді в обсязі та умовах, передбачених цією угодою. Передоплата послуг адвоката за угодою становить 3000,00грн (п.4.1 Договору).

Належні, достовірні та допустимі докази оплати позивачем вказаної вище суми адвокату у матеріалах адміністративної справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не подав клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Позовна заява позивача підписана позивачем особисто. Додатки до позовної заяви завірені вказаним вище адвокатом Примаком В.А. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Проте з огляду на відсутність доказів оплати позивачем вказаної вище суми коштів за надання йому професійної правничої допомоги адвокатом, відсутні підстави для відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати рішення УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) від 14.03.2023 №58 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, виданої ОСОБА_1 , як громадянину Російської Федерації.

Зобов`язати УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) здійснити видачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідки на постійне проживання в Україні.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою в сумі 1073,60грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 23.06.2023.