Справа № 160/3410/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2023 року Справа № 160/3410/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
22.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поданий через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Бочкарем Романом Віталійовичем, в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком по Списку № 2 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р. та з 01.01.2015 р. по 06.07.2016 р., та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з прийняттям рішення відповідно до чинного законодавства України та висновків суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 сумлінно протягом 10 років виконувала роботу маляра із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки за Списком № 2, але не через її провину, а через несумлінне ставлення керівництва підприємства та не проведення своєчасної атестації їй не було зараховано до пільгового стажу майже 1 рік. 20.10.2022 року Позивач звернулась до Відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. На підтвердження свого стажу роботи, в тому числі на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, Позивачем була надана Відповідачу трудова книжка серія НОМЕР_1 , Довідка № 31 від 19.08.2022 року, видана про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній з додатками, та Звернення № 151/1-847 від 19.10.2022 року. 26.10.2022 року, незважаючи на всі надані уточнюючи документи та правильно оформлену трудову книжку Позивача, Позивач отримала від Відповідача Рішення про відмову у призначенні пенсії, надалі по тексту «Рішення Відповідача. Також до Рішення Відповідача був долучений Розрахунок страхового стажу Позивача, який містить посилання на трудову діяльність за Списком № 2. Даний розрахунок має невідповідність наданим документам, які полягають в тому, що Відповідачем безпідставно не враховані періоди роботи зі шкідливими умовами праці, а саме, періоди в 2009, 2010, 2015 та 2016 роках повністю.
Позивач наголошує, що у вищезазначеному Рішенні Відповідача не зазначено підстав не зарахування майже 2 років періоду роботи Позивача зі шкідливими умовами та Відповідач вказує лише про зарахування періодів відповідно до атестації робочих місць. Таким чином, Відповідачем безпідставно не було зараховано навіть ті пільгові періоди, які були атестовані та підтверджені ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», що підтверджується Довідкою № 31 та Зверненням № 151/1-847 від 19.10.2022 року, які були надані Позивачем Відповідачу. 09.12.2022 року Позивачу Відповідачем був наданий Акт комісії Відповідача складений за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії № 0400-011002-1/150, надалі по тексту «Акт Відповідача». Відповідно до зазначеного Акту Відповідача «Інформація зазначена в довідці 19.08.2022 № 31 відповідає записам в первинних документах». Таким чином, Відповідач вищезазначеним Актом Відповідача підтвердив те, що пільговий страховий стаж Позивача складає 6 років 2 місяця 17 днів, але в порушення законодавчих вимог не переглянув своє Рішення про відмову у призначенні пенсії Позивачу та не призначив Позивачу пенсію на пільгових умовах, що стало підставою для звернення з вказаним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи додаткові докази та встановлено строк для їх подання.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За даними КП «ДСС» ухвали про відкриття провадження 02.03.2023 надіслано одержувачам ОСОБА_2 та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за допомогою підсистеми «Електронний суд» в їх електронні кабінети, а копію адміністративного позову Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 22.02.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 17.03.2023.
Суд зазначає, що станом на 29.03.2023 від відповідача відзиву на позов та витребуваних документів не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постанова КМУ від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336, від 19.03.2022 №318, від 27.05.2022 №630, від 19.08.2022 №928, від 23.12.2022 №1423) з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України встановлений карантин.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача станом на 29.03.2023 жодних повідомлень про неможливість подання витребуваних ухвалою від 27.02.2023 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачеві процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 12.03.2001 Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії від 20.10.2022 з відповідним пакетом документів.
Рішенням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без дати та номеру), яке направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2022 №0400-010207-8/109038, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку №2 на підставі заяви від 20.10.2022.

У рішенні вказано, що вік заявника 57 років. Відповідно до п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення на пенсію за віком на пільгових умовах мають право працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професії, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, мають право жінки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці. Жінкам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Право на пенсію за віком на пільгових умовах жінкам 1975 року народження і старші після досягнення такого віку по списку 2 - 50,6 років, які народилися у період з 01.04.1965 по 30.09.1965 рр. Необхідний страховий стаж становить 21 рік. Страховий стаж складає 30 років 5 місяців 27 днів. Пільговий стаж складає 4 роки 8 місяців 9 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи трудової книжки. До пільгового стажу зараховані періоди роботи відповідно до атестації робочих місць. Пільгова довідка від 19.08.2022 №31 направлена на зустрічну перевірку. Не працює.

Крім того, актом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, складеного за результатами проведеної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії, від 09.12.2022 №0400-011002-1/15028 встановлено, що інформація зазначена в довідці від 19.08.2022 №31 відповідає записам в первинних документах.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії та зарахуванні до стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 01.01.2009 по 31.12.2010 та з 01.01.2015 по 06.07.2016, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що позивач, зокрема, працювала:

Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»:

- 11.01.2006 прийнята в цех 9 вантажником (розпорядження №1 від 10.01.2006);

- 12.04.2006 присвоєна друга професія маляра третього розряду (розпорядження №41 від 12.04.2006);

- 21.04.2006 переведена маляром третього розряду (розпорядження №788 від 20.04.2006);

- 13.06.2006 присвоєна друга професія дефектоскопіста третього розряду з газового та рідинного контролю (розпорядження №64 від 13.07.2006);

- 26.02.2007 присвоєно четвертий розряд дефектоскопіста з газового та рідинного контролю по другій професії (розпорядження №50 від 19.04.2006);

- 27.11.2007 переведена маляром четвертого розряду (розпорядження №126а від 27.11.2007);

- 03.12.2012 переведена в цех 9 виробничого комплексу «Завод ракетних двигунів» №305 маляром четвертого розряду (розпорядження №87 від 22.01.2013);

- 01.03.2016 переведена в цех №9 «Спеціалізованого виробництва з виготовлення РД №305 з виробництва та ЖРД №206» маляром четвертого розряду (розпорядження №260 від 25.03.2006);

- 06.07.2016 звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №610-ОК від 06.07.2016).

Відповідно до довідки ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 19.08.2022 №31 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працювала повний робочий у період з 21.04.2006 по 01.03.2015 (06 р. 01 м. 14 дн.) та з 15.02.2016 по 06.07.2016 (01 м. 03 дн.) і виконувала роботу із застосуванням шкідливих речовин, не нижче 3 класу небезпеки (Окраска виробів емалевими, нітро та свинцевими фарбами Цех №9, Цех №9 «ЗРД 305», Цех №9 РД 305 з-да №206 дільниця мийки та лакарировки) за професією, посадою «маляр, зайнятий із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки», що передбачена Списком 2 розд. ХХХІІІ код КП поз.33 Постанови КМУ від 16.01.2003 №36 (накази про атестацію №462-А від 01.01.2004, №86 від 01.03.2010, №57 від 15.02.2016).

Згідно з розрахунком стажу Форми РС-право за пенсійною справою 20, копія якого надана до матеріалів справи, до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 вищевказані періоди роботи пенсійним органом зараховані наступним чином:

11.01.2006-29.07.2006 (00р. 07міс. 00дн.) Список №2;

30.07.2006-31.12.2006 (00р. 05міс. 25дн.);

01.01.2007-30.09.2007 (00р. 09міс. 00дн.) Список №2;

01.10.2007-31.12.2007 (00р. 02міс. 26дн.);

01.01.2008-31.12.2008 (00р. 11міс. 27дн.) Список №2;

01.01.2009-31.12.2010 (01р. 10міс. 22дн.);

01.01.2011-23.09.2011 (00р. 09міс. 00дн.) Список №2;

24.09.2011-31.12.2011 (00р. 04міс. 00дн.);

01.01.2012-01.10.2012 (00р. 10міс. 00дн.) Список №2;

02.10.2012-31.12.2012 (00р. 03міс. 00дн.);

01.01.2013-13.07.2013 (00р. 07міс. 00дн.) Список №2;

14.07.2013-31.12.2013 (00р. 05міс. 29дн.);

01.01.2014-13.05.2014 (00р. 04міс. 18дн.) Список №2;

14.05.2014-31.12.2014 (00р. 07міс. 22дн.);

01.01.2015-03.02.2016 (01р. 00міс. 04дн.);

04.02.2016-06.07.2016 (00р. 05міс. 18дн.).

В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що до пільгового стажу зараховані періоди роботи відповідно до атестації робочих місць.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідні печатки, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працювала у вказані періоди.

За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку №442 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, незарахування пенсійним органом до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 30.07.2006 по 31.12.2006, з 01.10.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 24.09.2011 по 31.12.2011, з 02.10.2012-31.12.2012, з 14.07.2013 по 31.12.2013, з 14.05.2014 по 06.07.2016 лише з посиланням на те, що зазначені періоди не підтверджені наказами підприємства про атестацію робочих місць, є неправомірним. Інших підстав щодо незарахувнаня означених періодів до пільгового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні наведено не було.

При цьому, суд наголошує, що віднесення професій, за якими працював позивач у спірні періоди, до списку №2 пенсійним органом в оскаржуваному рішенні, не оспорюється.

Разом із цим, суд звертає увагу, що відповідно до розрахунком стажу ОСОБА_1 (форма РС-право номер ПС 20) до пільгового стажу роботи позивача не було зараховані періоди його роботи з 30.07.2006 по 31.12.2006, з 01.10.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 24.09.2011 по 31.12.2011, з 02.10.2012 по 31.12.2012, з 14.07.2013 по 31.12.2013, з 14.05.2014 по 06.07.2016.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або Списком №2.

Професія «маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки» віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 № 36 (поз. 33 розд. ХХХІІІ).

Отже, суд приходить до висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 з 30.07.2006 по 31.12.2006, з 01.10.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 24.09.2011 по 31.12.2011, з 02.10.2012 по 31.12.2012, з 14.07.2013 по 31.12.2013, з 14.05.2014 по 06.07.2016 протиправно незараховані до пільгового стажу позивача.

Оскільки відповідачем неправомірно незараховано до пільгового стажу роботи вищевказані періоди роботи та відповідно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивача на пільгових умовах, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без дати та номеру), яке направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2022 №0400-010207-8/109038, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку №2 на підставі заяви від 20.10.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, періоди роботи в ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 30.07.2006 по 31.12.2006, з 01.10.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 24.09.2011 по 31.12.2011, з 02.10.2012 по 31.12.2012, з 14.07.2013 по 31.12.2013, з 14.05.2014 по 06.07.2016 на посаді маляра.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок загального страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 20.10.2022 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до електронної квитанції від 21.02.2023 №, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Суд також звертає увагу, що позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 15.02.2023 між ОСОБА_1 (Клієнт), та Адвокатським об`єднанням «Еквіта» (Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва №7/23, предметом якого є надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги в обсязі та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.4.2 вказаного Договору за правову допомогу, передбачену в Розділі І Договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвокатського об`єднання при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору та Актах.

У Додатку №1 від 08.02.2023 до Договору про надання правової допомоги №7/23 від 15.02.2023 (суд бере до уваги, що дата означеного Додатку передує даті укладенні Договору Сторонами) визначено, на виконання умов Договору за даним Додатком до Договору Адвокатське об`єднання зобов`язується за дорученням Клієнта надати наступну правову допомогу (послуги): «Надання правової допомоги з усіх без винятку питань. Підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів, та супроводження судового процесу (-ів) щодо оскарження рішень Пенсійного фонду України та його структурних підрозділів. Представництво інтересів Клієнта в органах виконавчої служби та перед приватними виконавцями, в судах усіх інстанцій». Сторони домовились, шо вартість (гонорар) правової допомоги, наданої Клієнту, за Договором складає 4500,00 грн.

21.02.2023 Сторонами підписано Акт № О-3 про приймання виконаних робіт (наданих послуг) про надання послуг «Підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на загальну суму 4500,00 грн.

Гонорар Адвоката сплачено позивачем у загальній сумі 4500,00 грн, про що свідчать квитанції від 15.02.2023 № 0-7 на суму 3000,00 грн. та від 21.02.2023 № 0-8 на суму 1500,00 грн.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлений до розгляду спір відноситься до категорії справ незначної складності, підлягає розгляду в порядку встановленому ст.263 КАС України без виклику сторін (в письмовому провадженні), при цьому частиною 3 зазначеної норми встановлено, що заявами по суті є позов та відзив, тому посилання у додатковій угоді на підготовку процесуальних документів у множині є безпідставним. Крім того, предметом заявленого до розгляду спору є виключно рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, тому посилання на «оскарження рішень Пенсійного фонду України та його структурних підрозділів» також є необґрунтованими.

З огляду на викладене, заявлена позивачем сума щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. є необґрунтованою.

У Практичній рекомендації «Вимоги щодо справедливої сатисфакції», яка видана Головою ЕСПЛ 28.03.2007 року відповідно до правила 32 Регламенту ЕСПЛ, витрати (до яких зазвичай відносять вартість юридичної допомоги), повинні бути дійсними, тобто вони мають бути справді сплачені заявником, або ж він має бути зобов`язаний їх сплатити, відповідно до юридичних чи договірних зобов`язань. Витрати мають бути необхідними, тобто їх сплата мала бути необхідною для запобігання порушенню чи для отримання компенсації після того, як воно сталося. Їх сума повинна бути обґрунтованою. Суду мають бути надані докази, такі як докладні розрахунки та фактури. Вони повинні бути достатньо детальними або Суд міг визначити, наскільки вищенаведені вимоги були дотримані.

Враховуючи надані до суду докази, складність справи, надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на підготовку позовної заяви до суду, обсяг наданих послуг та предмет позову, а також з урахуванням здійснення судом захисту порушених прав позивача шляхом виходу за межі заявлених позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без дати та номеру), яке направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.10.2022 №0400-010207-8/109038, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку №2 на підставі заяви від 20.10.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, періоди роботи в ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 30.07.2006 по 31.12.2006, з 01.10.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 24.09.2011 по 31.12.2011, з 02.10.2012 по 31.12.2012, з 14.07.2013 по 31.12.2013, з 14.05.2014 по 06.07.2016 на посаді маляра.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2020 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу роботи позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно