Справа № 520/2983/22
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 р. справа № 520/2983/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Домніч О.В.,

представника позивача - Феленка С.О.,

представника відповідача - Соколової І.С.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу №520/2983/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 01.03.2021 року, а саме: № 0-2031 на суму сплати - 1108,33 грн.; № 0-2031 на суму сплати -837407,68 грн; № 0-2031 на суму сплати 75665,22 грн; № 0-2031 на суму сплати 26080,41 грн.; № 0-2031 на суму сплати 571,48 грн.; № 0-2031 на суму сплати -8905,61 грн; № 0-2031 на суму сплати 485366,57 грн.; № 0-2031 на суму сплати - 130445,32 грн.; № 0-2031 на суму сплати 86647,86 грн.; № 0-2031 на суму сплати 4407,35 грн; №0-2031 на суму сплати - 85402,07 грн.; № 0-2031 на суму сплати 25500,26 грн.; №0-2031 на суму сплати 9213,00 грн.; № 0-2031 на суму сплати 2692,90 грн; № 0-2031 на суму сплати 6779,87 грн; № 0-2031 на суму сплати 71906,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав на відсутність ОСОБА_1 обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за оскаржуваними рішеннями контролюючого органу, оскільки будівлі використовуються для цілей забезпечення діяльності виробництва залізобетонних виробів для будівництва, відносяться до будівель промисловості, а тому за п.п. є п.п.262.2.2 п.262.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування. Представник позивача вважає, що ОСОБА_1 дотримано вимог податкового законодавства з 23.05.2020 після внесення змін до п.п. є п.п.262.2.2 п.262.2 ст.266 Податкового кодексу України шляхом повернення у власність майнових комплексів, які були передані іншим особам на підставі цивільних договорів та проведення з 23.05.2020 власної господарської діяльності ОСОБА_1 як фізичною особою підприємцем. Також представник позивача вказав, що податковим органом помилково визначено ставку податку у розмірі 1 % під час оподаткування нежитлових приміщень, які належать позивачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи те, що така ставка застосовується до іншого типу будівель - готельні будівлі, офісні будівлі, торговельні будівлі, а щодо об`єктів нерухомості в смт. Нова Водолага Харківської області, то ставка податку на нерухоме майно має становити 0%, оскільки міською радою не прийнято нового рішення про ставки податків на 2020 рік.

Представник відповідача надав до суду відзиві на позов, в якому зазначив, що оскаржені податкові повідомленнярішення відповідають закону та фактичним обставинам, оскільки у власності позивача наявні об`єкти нерухомості, які є об`єктом справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містять даних стосовно конкретизації типу майна особи або приналежності майна особи, а тому з метою встановлення соціальної справедливості та в інтересах Держави власник майна повинен сплачувати податок у тому розмірі, який був обчислений контролюючим органом. Крім того, надання в оренду будівель промисловості не передбачає використання власником об`єкта нерухомості як виробничої одиниці у своїй господарській діяльності, а відтак відсутні підстави для преференцій передбачені п.п. «є» пп.266.2.2. п.266.2 ст. 266 ПК України.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як пояснив представник відповідача у відзиві на позов, ОСОБА_1 до 25.07.2014 року був зареєстрований як фізична особа- підприємець, повторна реєстрація фізичною особою - підприємцем відбулась 08.09.2020, а з 01.10.2020 ОСОБА_1 зареєстрований платником єдиного податку 3 групи, із визначенням основного виду діяльності КВЕД 23.61 «Виготовлення виробів із бетону для будівництва», що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОП ГФ та витягом з реєстру платників єдиного податку від 26.11.2020 № 236 (т.2 а.с. 66-68).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить комплекс із 13 будівель за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) нежитлова будівля виробничий будинок склад цементу літ. Л-1, загальною площею 205,7 кв.м.;

2) нежитлова будівля виробничий будинок прохідна літ. Т-1, загальною площею 25,6 кв.м.;

3) нежитлова будівля виробничий будинок трансформаторна підстанція літ. Р-1, загальною площею 62,2 кв.м.;

4) нежитлова будівля виробничий будинок адміністративний корпус літ. П-3, загальною площею 3013 кв.м.;

5) нежитлова будівля виробничий будинок виробничий корпус літ. Ж-1, загальною площею 11210,9 кв.м.;

6) нежитлова будівля виробничий будинок лісопильний цех літ. Ш-1, загальною площею 589 кв.м.;

7) нежитлова будівля виробничий будинок склад наповнювачів літ. М-1, загальною площею 602,4 кв.м.;

8) нежитлова будівля виробничий будинок столярний цех літ. Ю-3, загальною площею 1972,6 кв.м.;

9) нежитлова будівля виробничий будинок бетонозмішувальний вузол літ. Н-7, загальною площею 1747,7 кв.м.;

10) нежитлова будівля виробничий будинок автомобільні терези 30 тон літ. И-1, загальною площею 13,2 кв.м.;

11) нежитлова будівля виробничий будинок сушильне відділення літ. Щ-1, загальною площею 156,6 кв.м.;

12) нежитлова будівля виробничий будинок прохідна №1 літ. С-1, загальною площею 101,8 кв.м.;

13) нежитлова будівля виробничий будинок компресорна станція літ. 0-1, загальною площею 589 кв.м. (далі за текстом - Об`єкт №1).

Право власності набуто заявником за нотаріально посвідченим договором дарування від 01.02.2018р.№ 223.

Подія реєстрації речового права (права власності) на цей об`єкт відбулась 01.02.2018р., що підтверджується відомостями витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2018р. №№ 112563228; 112572131; 112571134; 112570531; 112552656; 112536788; 112565604; 112544809; 112567560;112569797; 112558939; 112571666; 112568875.

Також позивачу на праві власності належать об`єкти нерухомості в смт. Нова Водолага Харківської області, а саме:

1) згідно з договором купівлі-продажу від 17.11.2017 року №2972 - комплекс будівель і споруд загальною площею 25 789,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з наступних об`єктів: центральна прохідна з ганком (ліва) літ. «Б»; будівля головного корпусу літ. «Р»; насосна літ. «р»; БСУ, літ. «р1»; прохідна (північна) літ. «І»; будівля котельні з прибудовами літ. «Л»; прибудова літ. «л 1»; прибудова літ. «л2»; прибудова літ. «л3»; РМЦ літ. «М»; битові приміщення літ. «м2»; компресорна літ. «Ю»; матеріальний склад літ. «К»; навіс літ. «к1»; прибудова літ. «к2»; ворота літ. «к3»; огорожа літ. «к4»; склад цементу літ. «П»; розширитель складу підвал літ. «ПІ»; навіс літ. «п»; склад інертних літ. «Т»; бункер розвантаження вагонів літ. «т»; пульт керування літ. «т1»; дробівка щебеню літ. «т2»; трьохбункерний та підштабельний коридори літ. «Т1»; битова літ. «У»; відділ головного енергетика літ. «Н»; столова літ. «Н1»; погріб літ. «Н2»; тамбур літ. «Н3»; ганок літ. «Н4»; котельня літ. «Н5»; гараж літ. «О»; адміністративно-побутовий комплекс літ. «С»; котельня літ. «с»; тамбур літ. «с1»; КНС літ. «N»; склад готової продукції літ. «Ч»; ганок літ. «ч»; споруди складу готової продукції літ. «ч1» (далі за текстом - Об`єкт №2);

2) згідно з договором купівлі-продажу від 17.11.2017 року №2970 - нежитлова будівля (інженерний корпус з котельнею) загальною площею 2 668,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з наступних об`єктів: інженерний корпус літ. «Г-4»; котельня літ. «г»; ганок з навісом літ. «г1» (далі за текстом - Об`єкт №3);

3) згідно з договором купівлі-продажу від 17.11.2017 року №2977 - будинок (дитячий садок-яслі «Сонечко») з надвірними будівлями загальною площею 2 214,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який складається з наступних об`єктів: основна будівля літ. А-2, підвал літ. «а», ганки літ. «а1-а10», об`єкт незавершеного будівництва готовністю 30 (тридцять) відсотків літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «Н», хвіртка літ. «N», ворота літ. «N1», ворота літ. «N2», огорожа літ. «N3», огорожа літ. «N4»(Об`єкт 4), що підтверджується витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2017 р. № 104251830, від 20.11.2017 р. № 104320629 і від 17.11.2017 р. № 104251181 (далі за текстом - Об`єкт №4). 01.03.2021 контролюючим органом були винесені наступні податкові повідомлення рішення про визначення заявнику грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. на загальну суму 1858100,13 грн, а саме:

1) По Об`єкту № 1 (комплекс із 13 будівель за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299):

- № 0-2031 на суму сплати - 1108,33 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Т-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 25,60 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 75665,22 грн. за об`єкт нерухомого майна літ «Н-7»розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1747,70 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 26080,41 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «М-1» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 602,40 кв.м.

- № 0-2031 на суму сплати 571,48 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «И-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13,20 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 8905,61 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Л-1» розташованого за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299, площею 205,70 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 485366,57 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ж-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 11210, 90 кв.м.

- № 0-2031 на суму сплати - 130445,32 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «П-3» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 3013,00 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 4407,35 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «С-1»розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 101,80 кв.м.;

- №0-2031 на суму сплати - 85402,07 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ю-3» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 1972,60 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 25500,26 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ш-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589,00 кв.м.;

- №0-2031 на суму сплати 9213,00 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого літ. «О-1» за адресою: АДРЕСА_1 , площею 212,80 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 2692,90 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Р-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62,20 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 6779,87 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Щ-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 156,60 кв.м.;

2) По об`єкту №2 (комплекс будівель і споруд загальною площею 25 789,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) - № 0-2031 на суму сплати -837407,68 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 25789,70 кв.м.;

3) По об`єкту №3 (нежитлова будівля (інженерний корпус з котельнею) загальною площею 2 668,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) - № 0-2031 на суму сплати 86647,86 грн.;

4) По об`єкту №4 (будинок (дитячий садок-яслі «Сонечко») з надвірними будівлями загальною площею 2 214,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Губкіна, буд.9)- № 0-2031 на суму сплати 71906,20 грн.

Під час розгляду справи з додаткових пояснень відповідача від 06.06.2023 (вх. № 01-26/47900/23) встановлено, що до Об`єкту №1 (розміщеного у місті Харкові) контролюючий орган застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. нерухомості, який справляється у місті Харкові з офісних та торговельних будівель.

До Об`єктів №2 - №4 (розміщені на території Нововодолазької селищної ради) контролюючий орган застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,75% мінімальної заробітної плати, який справляється на територій Нововодолазької селищної ради з інших об`єктів нежитлових будівель, (крім зазначених у Додатку 2) та які не зазначені в частині 3 Додатку 1. ОСОБА_1 , не погодившись із вказаними податковими повідомленнями- рішеннями, надіслав на адресу Державної податкової служби України відповідну скаргу від 23.07.2021 в рамках процедури адміністративного оскарження, відповідно до якої просив скасувати прийняті відносно нього спірні податкові повідомлення- рішення.

Рішенням ДПС України від 20.12.2021 № 11670/К/99-00-06-01-04-09 спірні податкові повідомлення- рішення скасовані не були, а скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, вважає, що вказані вище податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України унормовано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011р. порядок виконання приватною особою податкового обов`язку, а також обсяг та зміст повноважень адміністративних органів в галузі справи контролю за податковою дисципліною, а також порядок реалізації контролюючими органами процедури застосування міри юридичної відповідальності до осіб, котрі скоїли податкові правопорушення, визначений, насамперед, нормами Податкового кодексу України.

Так, за правилом п.п.54.3.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З 01.01.2015р. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, справляється за правилами ст.266 Податкового кодексу України і у силу п.п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Отже, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна (будівлі чи приміщення) як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) технічні характеристики об`єкта (тобто тип будівлі чи категорія будівлі, площа об`єкту тощо).

Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах деталізовані рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17, додатком 1 до якого станом на 01.01.2020р. встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Також, рішенням Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395, частиною 3 якого встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для будівель нежитлових ( готелі, ресторани та подібні будівлі, будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі промислових підприємств, будівлі для конторських та адміністративних цілей, інше), будівлі торгівельні - 0,75%. Також пунктом 4 додатку встановлено, що для інших об`єктів нежитлових будівель, (крім зазначених у Додатку 2) та які не зазначені в частині 3 Додатку 1, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для 1 та 2 зони в розмірі 0,75% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Суд зауважує, що національним законом України не визначено процедури та механізму кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема як будівлі промисловості, складу, готельної будівлі, торгівельної будівлі тощо.

Тому, з огляду на положення ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника приватної особи є кваліфікація об`єкту нерухомого майна за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, технічного паспорту на будинок або відповідного правочину (за яким об`єкт було набуто у власність), а не за свавільним розсудом адміністративного органу.

За приписами рішення Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2020р. на об`єкти нерухомого майна будівлі чи приміщення у розмірі 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. нерухомості справляється у місті Харкові з готельних будівель, з офісних будівель, з торговельних будівель. Згідно з наданими до матеріалів справи копіями технічних паспортів складові Об`єктів №1-№4 не визначені як готельні будівлі, офісні будівлі, торговельні будівлі.

Натомість, складові елементи Об`єкту №1 та Об`єкту №2 є виробничими спорудами/будинками, а саме: складами цементу; адміністративним корпусом; цехами, майстернями, трансформаторними лісопильним цехом складом наповнювачів; столярним цехом; бетонозмішувальним вузлом; автомобілі терези 30 тон; сушильним відділенням, компресорною станцією.

Об`єкт №3 є адміністративним корпусом, дотичним до Об`єкту №2.

Додатково суд зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 по справі № 520/2239/21, яке набрало законної сили 15.11.2021 встановлено обставини того, що до Об`єкту № 2 входить гараж літ. «О» загальною площею 1.859,0 кв.м. Згідно з рішенням Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395 до (код 1242) для юридичних осіб та фізичних осіб застосовується ставка 0 %.

Проте, згідно технічного паспорту Об`єкту № 2, до складу виробничого будинку - "гараж" літ. «О» входять наступні приміщення (гаражі, кладові, приймальня, кабінети, туалети, душові, учбові класи, коридори, побутові).

Отже, у даному конкретному випадку "гараж" відносно Об"єкту №2 є виключно текстуальним найменуванням об`єкту нерухомого майна, до складу якого входять зовсім інші за призначенням приміщення, що, в свою чергу, виключає застосування до цієї будівлі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0% та спростовує посилання представника позивача (т.1 а.с. 61) на те, що вказана нежитлова будівля має оподатковуватись за ставкою 0 відсотків.

Об`єкт №4 є колишнім будинком дитячого садку-ясель «Сонечко» з надвірними будівлями.

Під час розгляду справи, контролюючим органом у порядку ч.2 ст.77 КАС України не доведено правомірності та фактичної обґрунтованості обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки саме за ставкою за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна (47,23грн.) по Об`єкту №1, відносно якого відсутні об`єктивні дані про належність до категорії готельних будівель, офісних будівель, торговельних будівель та який був переданий заявником в оренду як будівля промисловості для експлуатації у межах господарської діяльності у сфері виготовлення залізобетонних виробів.

Однак, сама по собі ця обставина з огляду на приписи ст.67 Конституції України об`єктивно не здатна звільнити приватну особу від виконання у повному обсязі податкового обов`язку відносно реально існуючих будівель.

Під час вирішення даного спору, суд враховує позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, яка викладена у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17, в якій сформовано наступний правовий висновок: "З урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)."

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.03.2020р. по справі №280/5332/18, де крім того, зазначено, що перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд зважає на те, що у справі №820/3556/17 Верховний суд скасував судові рішення судів нижчих інстанцій, прийняті на користь платника податків про скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень і постановив нове рішення про відмову у позові, виходячи з того, що сама лише ознака належності об`єктів нерухомого майна до категорії виробничих будівель не звільняє приватну особу від виконання податкового обов`язку з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У межах справи №280/5332/18 Верховним Судом деталізовано раніше сформульований правовий висновок в аспекті обов`язковості з`ясування обставин реального використання об`єкту нерухомого майна у власній господарській діяльності приватної особи - власника, оскільки протилежне тлумачення суперечить меті запровадження пільги - покращення умов провадження господарської діяльності.

Передача власником об`єкту нерухомого майна у користування третіх сторонніх осіб не здатна задовольнити цієї мети.

За наведеного тлумачення положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у тому числі і в редакції до 23.05.2020) підлягає встановленню, чи фактично використовував позивач у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) належні йому об`єкти нерухомості.

З`ясування цих обставин є необхідним для висновку щодо наявності чи відсутності у позивача підстав для застосування до нього пільги, передбаченої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена по постанові від 07.03.2023 по справі № 140/2387/19.

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, з 23.05.2020р. п.п.є п.п.266.2.2 ст.266 ПК України викладено у наступній редакції: Не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, для застосування пільги необхідно дотриматись наступних умов, а саме:

- будівлі мають бути будівлями промисловості, віднесеними до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- будівлі мають використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010;

- будівлі не повинні здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу наведених норм встановлено, що законодавець визначив необхідною умовою звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використання власником нерухомого майна комплексу виробничих та адміністративно-побутових будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 у справі №812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що об`єкти нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не використовуються особисто ОСОБА_1 у межах провадження власної господарської діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво), а передані у користування іншим третім стороннім особам.

Зокрема, 01.02.2018 року позивач передав комплекс нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 у безоплатне тимчасове користування згідно договору №3 позички нежитлового приміщення. Факт передання вказаного нерухомого майна підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору №3 позички нежитлового приміщення від - 01.02.2018 року.

Вказане нерухоме майно було передано ФОП ОСОБА_2 для ведення господарської діяльності, основним видом господарської діяльності якої є виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61). ФО-П ОСОБА_2 використовує цей комплекс нежитлових будівель виробничих будинків для виробництва залізобетонних виробів для будівництва.

Крім цього, 01.12.2017р. позивач передав Об`єкт №2 (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і АДРЕСА_2 ) Приватному акціонерному товариству «Бетонікс» відповідно до договору оренди №1, що підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору №1.

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство «Бетонікс» вказані об`єкти нерухомого майна передало у користування Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 відповідно до договору суборенди №1 від 01.12.2017 р., що підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору суборенди №1 від 01.12.2017р.

Вказане нерухоме майно було передано ФОП ОСОБА_2 для ведення господарської діяльності, основним видом господарської діяльності якої є виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61). ФОП ОСОБА_2 використовує цей комплекс нежитлових будівель виробничих будинків для виробництва залізобетонних виробів для будівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

На підставі ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно ч.1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Частиною 2 ст. 827 ЦК України користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Отже, з правового аналізу вказаних норм права випливає, що передавання власником майнових комплексів у користування іншим суб`єктам господарювання на договірних основах унеможливлює використання такого нерухомого майна самими власником для проведення власної господарської діяльності і за функціональним призначенням належних йому об`єктів нерухомості, наслідком чого є неможливість звільнення власника будівель від тягара оподаткування у контексті розуміння п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК.

Судом встановлено, що фактично позивачем передано комплекси нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_4 , а також за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_2 (Об`єкт АДРЕСА_6 в тимчасове користування іншим особами, тобто позивач не здійснює жодної діяльності (у тому числі і в 2020 році), а виступає у вказаних правовідносинах позикодавцем та орендодавцем, діяльність здійснювали інші особи (суб`єкти господарювання), до господарської діяльності яких на об`єктах 1, 2, 3 позивач не має відношення, окрім того, що є позикодавцем та орендодавцем.

Відтак, комплекси нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_4 , а також за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_7 використовуються у господарській діяльності іншими особами, а не позивачем у даній справі - ОСОБА_1 , що виключає можливість застосування податкової пільги відповідно п.п.є п.п.266.2.2 ст.266 ПК України у даному випадку.

Щодо посилань позивача на неврахування податковим органом під час формування спірних податкових повідомлень - рішень змін, які були внесені 23.05.2020 до п.п.є п.п.266.2.2 ст.266 ПК України в контексті того, що з 23.05.2020 вказані обєкти були повернуті власнику ОСОБА_1 , то суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів на підтвердження повернення нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_4 , а також за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_7 у власність ОСОБА_1 саме з 23.05.2020.

Дослідивши залучені позивачем повідомлення форми № 20-ОПП, як доказ повернення у власність ОСОБА_1 нерухомого майна по вказаним вище об`єктам разом з промисловим обладнанням, то суд звертає увагу, що, по-перше, вказані документи датовані 10.09.2020, 25.11.2020, 04.11.2020, тобто уже сформовані після повторного набуття ОСОБА_1 статусу фізичної особи - підприємця (що відбулось 08.09.2020) та, відповідно, не є безпосереднім доказом повернення майнових комплексів позвиачу як позикодавцю та орендодавцю від інших суб`єктів господарювання саме з 23.05.2020.

По-друге, щодо особливостей заповнення залучених представником позивача форм №20-ОПП, то такий Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300 (далі Порядок №1588).

Відповідно до пункту 8.1 Порядку №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

За приписами пункту 8.2. Порядку №1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Вказаний висновок, відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 20.05.2021 по справі № 560/3008/19.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків (п. 8.4).

У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни (п. 8.5).

Графа 9 Стан об`єкта оподаткування повідомлення за ф. №20-ОПП заповнюється із використанням Пам`ятки для заповнення розділу 3 Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, згідно з якою обирається стан, який відповідає фактичному стану об`єкта оподаткування на момент подання повідомлення за ф. №20-ОПП, зокрема, ,2 експлуатується, 3 тимчасово не експлуатується, 5 непридатний до експлуатації, 6 об`єкт відчужений/повернутий власнику тощо.

Таким чином, при відчуженні об`єкта у графу 2 "Код ознаки надання інформації" ф. №20-ОПП вносять значення "3 - зміна відомостей про об`єкт оподаткування", а у графі 9 "Стан об`єкта оподаткування" - стан "6 - об`єкт відчужений/повернутий власнику".

Натомість, як вбачається з повідомлення від 10.09.2020 графа 2 містить значення 1, а графа 9 значення 2, що, відповідно, не є підтвердженням факту саме повернення нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_1 , а також за адресою: АДРЕСА_2 власнику - ОСОБА_1 .

Окрім того, щодо частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_8 у графі 9 повідомлення від 10.09.2020 визначено стан « 9 -здається в оренду», що, відповідно, спростовує позицію позивача про повернення вказаних об`єктів у власність ОСОБА_3 від орендарів.

Стосовно доводів представника позивача у своїх додаткових поясненнях від 07.06.2023 (вх. № 01-26/48130/23) на здійснення ФОП ОСОБА_1 своєї господарської діяльності відповідно до секції С КВЕД ДК 009:2010 з посиланням на користування останнім комунальними послугами згідно договору № 9913/07-А-1 від 02.07.2018 (відповідно до чого позивачу надходять відповідні рахунки від постачальника) та наявність у власності позивача відповідного обладнання згідно договорів купівлі продажу №№ 1/27/17 від 27.11.2017, 2/27/17 від 27.11.2017, 4/27/17 від 27.11.2017, 4/27/17 від 27.11.2017, суд зауважує, що:

- ОСОБА_1 повторно набув статус фізичної особи - підприємця з 08.09.2020 (первинно позивач був ФОП до 25.07.2014), що, відповідно, унеможливлює підтвердження використання позивачем такого обладнання у 2017-2018 роках як фізичною особою підприємцем, коли позивач не мав такого статусу;

- підписання сторонами вказаних правочинів лише вказує на досягнення сторонами домовленостей про передачу певного майна, однак не є безпосереднім доказом використання позивачем такого обладнання саме у нежитлових будівлях і спорудах виробничих будинків за адресою: АДРЕСА_1 (тобто Об`єкт №1), а також за адресою: АДРЕСА_2 (тобто Об`єкт №2); АДРЕСА_7 , які є спірними об`єктами оподаткування;

- позивачем не надано до суду доказів на спростування аргументу відповідача у своїх додаткових поясненнях від 06.06.2023 (вх. № 01-26/47900/23) стосовно того, що відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, наданою ОСОБА_1 за 2020 рік (реєстраційний номер № 935515558 від 06.01.2021), вид підприємницької діяльності у звітному періоді - « 49.41 вантажний автомобільний транспорт», а інших декларацій за 2020 рік щодо діяльності за іншими КВЕД ОСОБА_1 чи ФОП ОСОБА_1 представником позивача до суду не надано;

- позивачем не надано до суду жодних доказів самостійного використання у 2020 році вказаних об`єктів нерухомості у власній господарській діяльності (як то, оборотно - сальдових відомостей, виписок з банку, податкових накладних чи інших документів бухгалтерського та податкового обліку діяльності).

Доводи представника позивача (т.1 а.с. 62) стосовно того, що контролюючим органом за податковим повідомленням рішенням від 01.03.2021 № 0/2013 нараховано податкові зобов`язання за кожен місяць 2020 року спростовується наданим представником відповідача розрахунком у своїх поясненнях від 06.06.2023 (вх. № 01-26/47900/23), де зазначено наступний розрахунок: 837407, 68 грн = 25789,7*35,4225, де 25789,7 площа нежитлового приміщення, 35,4225 ставка податку у 2020 році (0,75 % *4723,00грн.).

Додаткового суд звертає увагу, що позивач, у разі незрозумілості чи незгоди з розрахунком податкових зобов`язань не був обмежений у праві на звернення до контролюючого органу з метою звірки податкових зобов`язань за процедурою, передбаченою Податковим кодексом України.

Стосовно позиції представника позивача (т.1 а.с. 11) про те, що нежитлові будівлі літ. «Т-1», літ. «С-1», літ. «Р-1», літ. «О-1», які знаходяться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 відносяться до господарських (присадибних) будівель та не є взагалі об`єктом оподаткування, суд зауважує, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, доказів дотримання чого позивачем до суду не надано.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі N 822/2624/16.

Щодо застосованих контролюючим органом ставок податку на нерухоме майно під час прийняття спірних податкових повідомлень рішень, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається, з наданих відповідачем розрахунків податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, контролюючим органом застосовано ставку податку для нежитлових будівель і споруд виробничих будинків за адресою: м. Харків, пр. Московський, буд.299(тобто Об`єкт №1), що перебувають у власності позивача у розмірі 1%.

Як встановлено судом вище, згідно з наданими до матеріалів справи копіями технічних паспортів, складові Об`єкта №1 не визначені як готельні будівлі, офісні будівлі, торговельні будівлі.

Натомість, складові елементи Об`єкту №1 є виробничими спорудами/будинками, а саме: складами цементу; адміністративним корпусом; цехами, майстернями, трансформаторними лісопильним цехом складом наповнювачів; столярним цехом; бетонозмішувальним вузлом; автомобілі терези 30 тон; сушильним відділенням, компресорною станцією.

При цьому, представником відповідача у відзиві на позов роз`яснено (т.1 а.с. 32), що контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні, що не відповідає вищезазначеним нормам права.

Відтак, ГУ ДПС у Харківській області у спірних правовідносинах частково не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки помилково кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1,00% як до будівель готельних, офісних, торгівельних за Об`єктом № 1, у той час, як до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку як для інших будівель 0,1 відсоток.

Таким чином, враховуючи те, що ГУ ДПС у Харківській області помилково обрано ставку у розмірі 1,00% щодо нежитлових будівель і споруд виробничих будинків, які знаходяться за адресою за адресою: м. Харків, проспект Московський, буд. 299, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування наступних податкових повідомлень рішень:

- № 0-2031 на суму сплати - 1108,33 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Т-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 25,60 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 75665,22 грн. за об`єкт нерухомого майна літ «Н-7» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 1747,70 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 26080,41 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «М-1» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 602,40 кв.м.

- № 0-2031 на суму сплати 571,48 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «И-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13,20 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 8905,61 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Л-1» розташованого за адресою: м.Харків, пр.Московський, 299, площею 205,70 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 485366,57 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ж-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 11210, 90 кв.м.

- № 0-2031 на суму сплати - 130445,32 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. « П-3» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 3013,00 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 4407,35 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «С-1»розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 101,80 кв.м.;

- №0-2031 на суму сплати - 85402,07 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ю-3» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 1972,60 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 25500,26 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Ш-1» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 589,00 кв.м.;

- №0-2031 на суму сплати 9213,00 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого літ. «О-1» за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 212,80 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 2692,90 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Р-1» розташованого за адресою: м. Харків, пр.Московський, 299, площею 62,20 кв.м.;

- № 0-2031 на суму сплати 6779,87 грн. за об`єкт нерухомого майна літ. «Щ-1» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, площею 156,60 кв.м.

Інші доводи та аргументи представника позивача судом до уваги не приймаються як підстави для скасування вказаних вище податкових повідомлень рішень.

При цьому визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади.

Отже, саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру визначеним контролюючим органом грошовим зобов`язанням, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо визначення їх розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі №826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі №823/1147/16.

Натомість адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене за результатами означених заходів на предмет його відповідності частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно правомірності формування ГУ ДПС у Харківській області податкових зобов`язань по об`єкту №2 (комплекс будівель і споруд загальною площею 25 789,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолга, вул. Заводська, буд.1-А), об`єкту №3 (нежитлова будівля (інженерний корпус з котельнею) загальною площею 2 668,50 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолга, вул. Заводська, буд.1) та об`єкту №4 (будинок (дитячий садок-яслі «Сонечко») з надвірними будівлями загальною площею 2 214,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Губкіна, буд.9), то податковим органом були застосовані ставки податку на нерухоме майне у розмірі 0,75 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, що відповідає рішенню Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395 та нормам чинного законодавства.

Стосовно Об`єкта №4 (який є будівлею колишнього дитячого садка-ясель «Сонечко» з надвірними будівлями), то суду ані пояснень, ані доказів використання даного об`єкту у промисловому виробництву не надано. Також не висловлено позивачем зауважень щодо розміру застосованої ставки по даному об`єкту.

Відтак, суд приходить до висновку, що контролюючим органом правомірно застосована ставка податку на нерухоме майно у розмірі 0,75% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звіт нього (податкового) року до Об`єктів №2-№4, на підставі рішення Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395, як для інших об`єктів нежитлових будівель, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб.

Суд не приймає до уваги доводи позивача (т.1 а.с. 12) щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах мінімальної ставки - 0% під час проведення оподаткування вказаних вище об`єктів нерухомості з посиланням на Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020, з огляду на наступне.

Так, за пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Законом України №466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесено зміни до Податкового кодексу України.

Закон №466 набув чинності 25.05.2020 року.

Так, Закон №466 змінює строки прийняття та оприлюднення рішень про встановлення податків та/або зборів.

Також вказаним Законом №466 внесено зміни у пункт 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та викладено його у наступній редакції:

«Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень».

Крім цього вказаним Законом №466 внесено зміни у підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та викладено його у наступній редакції:

«У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів».

Отже, Закон №466 скасував обов`язок щорічного прийняття рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірні податкові повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0-2031, № 0-2031., № 0-2031 прийняті з урахуванням рішення Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395.

Таким чином, з огляду на той факт, що рішення Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395, яким встановлено ставки податку на 2019 рік, не містить строку його дії, а Нововодолазькою селищною радою Харківської області не приймалось рішення про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік, суд приходить висновку, що дія рішення Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395 поширюється і на 2020 рік.

Відтак, відповідачем правомірно застосовано ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджені рішенням Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018р. №1395.

Таким чином доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.03.2021 № 0-2031, № 0-2031., № 0-2031, а тому сід відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 вказаної статті Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В даному випадку позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 862138,39 грн.

Сума судових витрат, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача розраховується за формулою: грошова оцінка задоволених позовних вимог х понесені позивачем судові витрати/ціна позову (862138,39 х 12405,00 / 1858100, 13 = 5755,79 грн.).

Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 5755,79 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 01.03.2021 року:

1) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 1108 (одна тисяча сто вісім грн. 33 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Т-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 25,60 кв.м.;

2) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 75665 (сімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять грн. 22 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ «Н-7» ,розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1747,70 кв.м.;

3) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 26080 (двадцять шість тисяч вісімдесят грн. 41 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «М-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 602,40 кв.м.;

4) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 571 (п`ятсот сімдесят одна грн. 48 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «И-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13,20 кв.м.;

5) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 8905 (вісім тисяч дев`ятсот п`ять грн.. 61 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Л-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 205,70 кв.м.;

6) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 485366 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч триста шістдесят шість грн. 57 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Ж-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 11210, 90 кв.м.;

7) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 130445 (сто тридцять тисяч чотириста сорок п`ять грн. 32 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. « П-3», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3013,00 кв.м.;

8) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 4407 (чотири тисячі чотириста сім грн. 35 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «С-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 101,80 кв.м.;

9) №0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 85402 (вісімдесят пять тисяч чотириста дві грн. 07 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Ю-3», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1972,60 кв.м.;

10) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот грн. 26 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Ш-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589,00 кв.м.;

11) №0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз.особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 9213 (дев`ять тисяч двісті тринадцять грн.00 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «О-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 212,80 кв.м.;

12) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз.особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 2692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві грн. 90 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Р-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62,20 кв.м.;

13) № 0-2031 про нарахування суми податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз.особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2020 рік на суму 6779 (шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять грн. 87 коп.), нараховане ОСОБА_1 за об`єкт нерухомого майна літ. «Щ-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 156,60 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місце знаходження - м. Харків, вул.Пушкінська,46, код ЄДРПОУ - 43983495) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 5755 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 79 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2023 року.

Суддя А.С.Мороко