Справа № 380/2895/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2895/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2022 року №1-1333 на суму 222102,00 грн. повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення - рішення від 05.09.2022 року № 1-1304, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за податковий період - 2021 рік на суму 222 102,00 грн. 12.10.2022 року позивачем було подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення, проте, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 № 51/6/99-00-06-01-04-06, скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення без змін. Рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 р. № 58/6/99- 00-06-01-04-06 було отримано позивачем 10.02.2023 року. Позивач зазначає, що вона та ще троє осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є співвласниками на праві спільної сумісної власності об`єкта нерухомості столярного цеху загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Столярний цех використовується фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (одним з співвласників столярного цеху) у підприємницькій діяльності (коди КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини, 43.32 Установлення столярних виробів, 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін, 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами тощо). Фактично належний позивачу та його співвласникам столярний цех використовується за функціональним призначенням фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (одним із співвласників), а саме для виготовлення столярної продукції. Частки в об`єкті нерухомості не визначено і приміщення столярного цеху зареєстровано в РПВН як спільна сумісна власність, розмір частки 1. Позивач покликається на підпункт 266.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме на підпункт «є» пп.266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України, якою встановлено податкові пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказано, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Стверджує, що згідно норм Податкового кодексу України столярний цех, як об`єкт будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і податок на нерухоме майно на столярний цех не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Ухвалою суду від 20.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 16.03.2023 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 20.02.2023 про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі, для подання відповідачем відзиву на позовну заяву на п`ять днів з моменту отримання даної ухвали.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у поданому до суду відзиві на позовну заяву. Зазначає, що визначена підпунктом «є» пп.266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України норма стосується промислових підприємств юридичних осіб. Фізичні особи, що мають у власності нежитлові приміщення, які використовуються ними для виготовлення продукції, сплачують податок на загальних підставах. Відповідач вважає, що відповідно до пп. 266.7.3 Податкового кодексу України фізичні особи - співвласники житлової та/або нежитлової нерухомості, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, можуть повідомити контролюючий орган про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно звернувшись з письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової та/або нежитлової нерухомості. Оскільки об`єкт житлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, відповідач вважає, що необхідно надати заяву щодо визначення основного платника податку за вищезгаданий об`єкт нерухомості. Такої заяви позивачем не було надано контролюючому органу. Вказує, що, згідно з п.п. 265.7.1 п. 265.7 ст.265 Податкового кодексу України, Якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. У разі отримання податкового повідомлення-рішення після встановленого строку платник не звільняється від обов`язку сплати податку. Усупереч наведеним нормам чинного законодавства платник податків не вжив жодних заходів для погашення податкових зобов`язань. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

05.09.2022 ГУ ДПС у Львівській області, відповідно до п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, прийняло податкове повідомлення-рішення №1-1304, згідно з яким ОСОБА_2 визначено зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», за 2021 рік. Сума податкового зобов`язання 222102,00 грн.

Не погодившись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач 12.10.2022 звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України. Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 № 51/6/99-00-06-01-04-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась з позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, відповідно до положень підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017, Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.10.2017, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності об`єкт нерухомості - столярний цех загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Столярний цех складається з громадської будівлі «Г-1» навісу для сировини -235,4 кв.м., громадської будівлі «З-1» навісу для сировини - 500,1 кв.м., громадської будівлі «Б-1» навісу для сировини - 428,0 кв.м. громадської будівлі «В-1» сортувальної дільниці - 524,3 кв.м., громадської будівлі «Д-1» котельні, сушильні камери - 300,6 кв.м., громадської будівлі «Е-1» дільниці вторинної переробки сировини - 742,0 кв.м., громадської будівлі «Ж-1» майстерні - 67,2 кв.м., громадської будівлі «А-1», виробничого цеху - 904,1 кв.м.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Водночас, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (пункт «є»).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі.

Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №812/1800/18, від 27 січня 2022 року у справі № 826/6649/17, від 31 травня 2022 року у справі № 420/12318/21.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд зауважує, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Таким чином, фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічна права позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №300/261/19, від 07.04.2020 у справі №200/8228/19, від 05.06.2020 у справі №300/352/19 та від 24.07.2020 у справі № 500/90/19.

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду цієї справи підлягає встановленню, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, частка в яких належать позивачу, та чи фактично використовував позивач такі у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

З`ясування цих обставин є необхідним для висновку щодо наявності чи відсутності у позивача підстав для застосування до нього пільги, передбаченої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З матеріалів справи судом встановлено, що нерухоме майно - столярний цех загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 використовується співвласником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 для виготовлення столярної продукції та є будівлею промисловості.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №380/6731/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.08.2013, перебуває на обліку у органах державної податкової служби, основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом у вказаній справі встановлено, що належне позивачу ( ОСОБА_3 ) на праві спільної сумісної власності нерухоме майно (столярний цех загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ) використовується позивачем для виготовлення столярної продукції та є будівлею промисловості.

Суд звертає увагу, що перебування нерухомого майна у спільній сумісній власності відповідно до положень Цивільного кодексу України означає, що співвласники такого майна володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, без визначення часток кожного з них у праві власності. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина 2 статті 370 ЦК України).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно розмір частки 1, дані щодо визначення одного з власників який є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в матеріалах справи відсутні, сторонами до суду така інформація не надана.

Крім цього, в матеріалах справи відсутня інформація щодо здійснення підприємницької діяльності як самим позивачем, так і співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також щодо використання ними спірного об`єкта нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, враховуючи положення статті 2 та статті 6 КАС України, суд звертає увагу, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд звертає увагу, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, в тому числі, на праві часткової власності, тоді як суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. В свою чергу рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд висновує, що контролюючим органом не доведено, що частка позивача та інших співвласників в об`єкті нерухомості, фактично не використовувалася такими у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) так само, як і не доведено наявності у позивача обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за співвласників, як і розміру такого податку для позивача, а тому відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення без врахування обставин, зазначених судом у цій справі.

З огляду на викладене, суд висновує про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2022 року №1-1333 на суму 222102,00 грн. повністю.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) сплачений судовий збір в розмірі 2221,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 21.06.2023 року.

Суддя Костецький Н.В.