Справа № 160/19346/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач-4) про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії, -
02.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (відповідач-3), в якій позивач просить:
- зобов`язати відповідачів зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 23.02.1987 р. по 12.06.2022 р., відповідно до відомостей трудової книжки та довідки Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 24.10.2022 р. № 1451-1638 про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудового книжки або відповідних записів у ній;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.07.2022 року з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15).
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
30 грудня 2022 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому останній просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву і матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Крім того, у відзиві Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області заявлене клопотання про здійснення розгляду цієї справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.
Також 02.02.2023 року через підсистему «Електронний суд» до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області надійшло клопотання про залучення до участі в справі Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 липня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
На час звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за призначенням пенсії їй виповнилося повних 54 роки 07 місяців 17 днів.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
При цьому у вищевказаному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди роботи, страховий стаж становить 35 років 09 місяців 02 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 08 років 05 місяців 02 дні. До пільгового стажу по Списку №2 не зараховано періоди роботи згідно уточнюючої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, від 13.07.2022 року №1451-1065, виданої ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», а саме: з 23.02.l987 по 31.12.1991, оскільки зазначена у документі посада транспортерник відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2, розділом IV, підрозділом 2а Постанови «Об утверждении списков производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию, на льготных условиях и в льготных раз мерах» від 22.08.1956 №1173; з 16.01.2003 по 12.06.2022, оскільки зазначена у документі посада транспортувальник та транспортувальник з переміщення сировини напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2 розділом V підрозділом а, позиції 5а та Списком 2 розділом III, підрозділом 2а позицією 3.2а-3 Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком:на пільгових умовах» від 16.01.2003 року №36. Також посада транспортувальник з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2 розділом ІІІ підрозділом 2 Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24.06.2016 року №461.
В подальшому, 28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Означене рішення направлено на адресу позивача листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 09.11.2022 №0400-010217-8/114373.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті б для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом б якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті „б- - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Крім того, п. б ст.13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено запровадження правил поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких, зокрема, припадали на період з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року, набували право на пенсію по досягненню 55 років.
Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.
Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.
При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України №2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.
Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 53 роки за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Як встановлено судом, позивач на момент первинного звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 21 липня 2022 року досягла повних 54 роки 07 місяців 17 днів (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та мала загальний страховий стаж роботи 35 років 09 місяців 02 дні, в тому числі визнаний пенсійним органом пільговий стаж за Списком №2 08 років 05 місяців 02 дні.
Відтак, позивач на момент первинного звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 21 липня 2022 року досягла необхідного передбаченого пунктом б статті 13 Закону №1788-XII, в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, пенсійного віку.
При цьому, судом встановлено, що підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за поданими нею заявами, слугували висновки органів ПФУ щодо відсутності у останньої необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
- з 23.02.l987 по 31.12.1991, оскільки зазначена у документі посада транспортерник відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2, розділом IV, підрозділом 2а Постанови «Об утверждении списков производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию, на льготных условиях и в льготных раз мерах» від 22.08.1956 №1173;
- з 16.01.2003 по 12.06.2022, оскільки зазначена у документі посада транспортувальник та транспортувальник з переміщення сировини напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2 розділом V підрозділом а, позиції 5а та Списком 2 розділом III, підрозділом 2а позицією 3.2а-3 Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком:на пільгових умовах» від 16.01.2003 року №36. Також посада транспортувальник з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва відсутня у переліку професій, передбачених Списком 2 розділом ІІІ підрозділом 2 Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24.06.2016 року №461.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. N637.
За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Отже, підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 09.04.1986, копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 у спірний період (записи №№ 5-14): з 23.02.1987 року по 31.05.1994 року працювала у цеху випалювання вапна за професією транспортерник, а з 01.06.1994 року і до теперішнього часу - у вогнетривно-вапняному цеху, виробництво вогнетривів та виробництво сталі за професією транспортувальник.
Крім того, позивачем як до пенсійного органу, так і суду надано уточнюючу довідку про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.07.2022 року №1451-1065, видану ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», в якій зазначено, що ОСОБА_1 повний робочий день працює на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»:
- Цех випалювання вапна, виробництво: сталеплавильне: з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. - транспортерииком, як робітникам на розвантаженні обпаленого вапна, що передбачено: список №2, розділ IV, підрозділ 2а згідно зі Списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173;
- Вогнетривно-вапняний цех, виробництво сталі: з 30.03.2015р. по 04.06.2015р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2а, позиція 3.2а-3 згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36 та з 07.06.2015р. по 02.08.2016р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2а, позиція 3.2а-3 згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, а з 03.08.2016р. по 02.03.2022р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2 згідно зі Списками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461, а також з 04.06.2022р. по 12.06.2022р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2 згідно зі Списками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461.
Також позивачем, як до пенсійного органу, так і суду було надано витяги з наказів №525 від 09 грудня 1994 року та №417 от 20.03 2000 року по «Криворізькому державному металургійному комбінату «Криворіжсталь» «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті»; витяг з наказу № 300 от 18.04 2005р. по ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць» та витяг з наказів № 349 від 02 квітня 2010 року, № 347 від 30 березня 2015 року та № 315 від 30 березня 2020 року по ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць».
Як слідує зі Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах і в льотних розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, розділом IV, підрозділом 2а) цього Списку до осіб, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення, віднесено, зокрема, працівників сталеплавильного виробництва, таких як робітників і бригадирів на обпаленні і вивантаженні обпаленого доломиту та вапна.
З аналізу наведеної норми Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, слідує, що розділом IV, підрозділом 2а) цього Списку до осіб, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення, віднесено, зокрема, всіх робітників, які у сталеплавильному виробництві, задіяні у вивантаженні обпаленого вапна, незалежно від займаної ними посади.
Вказані Списки №2 були чинні на період роботи позивача з 23.02.1987р. по 31.12.1991р.
При цьому, як зазначалося вище, відповідно до уточнюючої довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.07.2022 року №1451-1065, виданої ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зокрема, у період з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. у цеху випалювання вапна, виробництво: сталеплавильне, транспортерииком, як робітником на розвантаженні обпаленого вапна, що передбачено Списком №2, розділ IV, підрозділ 2а згідно зі Списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173.
Відтак, наданою уточнюючою довідкою підтверджено, що позивач у спірний період роботи з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. фактично була робітником у сталеплавильному виробництві, задіяним у вивантаженні обпаленого вапна, з огляду на що вона має право на зарахування цього періоду роботи до пільгового стажу згідно з розділом IV, підрозділом 2а Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, незалежно від займаної нею посади.
Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 16.01.2003р. по 12.06.2022р., то судом встановлено, що протягом цього періоду діяли Списки №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461.
Судом встановлено, що розділом V, підрозділу а, позиція 5а Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення робітників у виробництві вогнетривів, зокрема, таких як транспортувальники, а розділом III, підрозділу 2а, позиція 3.2а-3 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення робітників, задіяних у виробництві сталі та феросплавів, підготовці сполук і копрових роботах; ремонті металургійних печей; випалювання доломіту та вапна, зокрема, такі як робітники та бригадири з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва.
Згідно з вищевказаною уточнюючою довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.07.2022 року №1451-1065, виданої ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зокрема, у вогнетривно-вапняному цеху, виробництво вогнетривів, у період з 16.01.2003р. по 08.11.2014р. транспортувальником, що передбачено: список № 2, розділ V, підрозділ а, позиція 5а згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, а також з 23.11.2014р. по 29.03.2015р. транспортувальником, що передбачено: список № 2, розділ V, підрозділ а, позиція 5а згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36; а також у вогнетривно-вапняному цех, виробництво сталі, у період з 30.03.2015р. по 04.06.2015р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2а, позиція 3.2а-3 згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36 та з 07.06.2015р. по 02.08.2016р. - транспортувальником, як робітникам з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2а, позиція 3.2а-3 згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36.
Згідно з розділом III, підрозділом 2 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461, право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема, мають робітники, задіяні у виробництві сталі та феросплавів, підготовці сполук і копрових роботах, у ремонті металургійних печей, випалюванні доломіту та вапна, а саме: робітники та бригадири з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва.
Відповідно до уточнюючої довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.07.2022 року №1451-1065, виданої ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зокрема, у вогнетривно-вапняному цеху, виробництво сталі, у період з 03.08.2016р. по 02.03.2022р. - транспортувальником, як робітником з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2 згідно зі Списками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461, а також з 04.06.2022р. по 12.06.2022р. - транспортувальником, як робітником з переміщення сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва, що передбачено: список № 2, розділ III, підрозділ 2 згідно зі Списками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461.
Відтак, вищевказаною уточнюючою довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.07.2022 року №1451-1065, виданою ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», що була надано пенсійному органу при первинному зверненні позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, було у достатній мірі підтверджено належність виконуваних ОСОБА_1 у періоди з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. та з 16.01.2003р. по 12.06.2022р. робіт за їх характером та умовами праці до відповідних Списків №2, при цьому, вказані робочі місця позивача у ці періоди були атестованими, що відповідачем не заперечується, а також підтверджується означеною уточнюючою довідкою та витягами з наказів №525 від 09 грудня 1994 року та №417 від 20.03.2000 року по «Криворізькому державному металургійному комбінату «Криворіжсталь» «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті», витягом з наказу №300 від 18.04 2005р. по ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць» та витягами з наказів №349 від 02 квітня 2010 року, №347 від 30 березня 2015 року та №315 від 30 березня 2020 року по ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць».
Відмовляючи зарахуванні спірних періодів роботи позивача з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. та з 16.01.2003р. по 12.06.2022р. до її пільгового стажу за Списком №2, відповідач-2 та відповідач-4 виходили з помилкового тлумачення Списків №2, з посиланням на відсутність в них конкретної посади, що займав позивач у ці періоди, та не звернули увагу на те, що наявними в цих Списках відповідними позиціями (на які є посилання в уточнюючій довідці) передбачено право на пільгове забезпечення всіх робітників певних виробництв, задіяних у конкретних роботах (у розглядуваному випадку: у розвантаженні обпаленого вапна у сталеплавильному виробництві; у переміщенні сировини, напівфабрикатів і готової продукції в процесі виробництва як у виробництві вогнетривів, так і у виробництві сталі), незалежно від займаних ними посад.
Таким чином, вказані відповідачем-2 та відповідачем-4 в оскаржуваних рішеннях обставини не дають підстав для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. та з 16.01.2003р. по 12.06.2022р. до її пільгового стажу за Списком №2. Отже, в частині такої відмови оскаржувані рішення є протиправними.
Щодо доводів відповідача-4, викладених в прийнятому ним оскаржуваному рішенні стосовно відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи ОСОБА_1 з 22.08.1992р. по 08.12.1994р. та з 09.12.1994р. по 19.03.2000р., через наявність перерви між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, суд зазначає таке.
Так, за змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Як встановлено пунктом 6 Порядку №442 атестація робочих місць передбачає установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості п напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам, установлення ступеня шкідливості и небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця ідо категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах, складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
При цьому, як зазначалося вище, згідно з п.3 Порядку №383 до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Пунктами 4, 4.1 Порядку №383 встановлено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (442-92-п), (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова (442-92-п) набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Відповідно до п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
При цьому п.4.3 Порядку №383 встановлено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць (442-92-п), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками (36-2003-п), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Згідно з п.4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (442-92-п).
З записів, наявних у трудовій книжці позивача та в уточнюючій довідці від 13.07.2022 року №1451-1065, виданій ПАТ «АрсєлорМіттал Кривий Ріг», слідує, що у ОСОБА_1 працює повний робочий день на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з 23.02.1987 року та по теперішній час, зокрема:
- Цех випалювання вапна, виробництво: сталеплавильне: з 23.02.1987р. по 31.12.1991р. - транспортерииком, як робітникам на розвантаженні обпаленого вапна, що передбачено: список №2, розділ IV, підрозділ 2а згідно зі Списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173;
Первинна атестація робочого місця позивача проведена відповідно до наказу №525 від 09 грудня 1994 року по «Криворізькому державному металургійному комбінату «Криворіжсталь» «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті».
Відтак, з урахуванням вищенаведених приписів п.4.3 Порядку №383, якими встановлено, що у разі підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку №442), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років, а також зважаючи на те, що перша атестація робочого місця позивача проведена 09.12.1994р. (наказ №525), тобто до 21.08.1997р., весь період роботи ОСОБА_1 на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списком№2, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації (до 09.12.1994р.) підлягає зарахування до її стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, отже, період роботи позивач з 22.08.1992р. по 08.12.1994р. має бути зарахований до її пільгового стажу в силу вищенаведених приписів п.4.3 Порядку №383 та встановлених судом обставин щодо дати первинної атестації робочого місця позивача.
Відтак, відмова відповідача-4 зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 22.08.1992р. по 08.12.1994р. є безпідставною та необґрунтованою.
Також протиправною є відмова відповідача-4 зарахувати до пільгового стажу позивача період її роботи з 09.12.199р. по 19.03.2000р. через наявності перерви між проведеними атестаціями робочого місця позивача (більш ніж 5 років), з огляду на таке.
Як зазначалося вище, відповідальність за своєчасність та якість проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації, а у разі, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, проте працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Судом встановлено, що атестація робочого місця позивача була проведена відповідно до наказів по «Криворізькому державному металургійному комбінату «Криворіжсталь» «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті» від 09 грудня 1994 року №525 та від 20 березня 2000 року №417, а в подальшому відповідно до наказу по ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць» від 18.04 2005р. № 300 та наказів по ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць від 02 квітня 2010 року №349, від 30 березня 2015 року №347 та від 30 березня 2020 року №315.
Дійсно, між наказами про проведення атестації робочого місця позивача від 09 грудня 1994 року №525 та від 20 березня 2000 року №417 існує перерва більш, ніж п`ять років.
При цьому пенсійними органами не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту попередньої атестації до повторних атестацій (у межатестаційний період) не відбувалось.
Щодо частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідачів зарахувати позивачеві до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 23.02.1987р. по 12.06.2022р., а також щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.07.2022 року з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15), суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем-2 при розгляді первинної заяви позивача про призначення пенсії від 21.07.2022р. було протиправно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з посиланням на відсутність у останньої необхідного пільгового стажу, проте, судом встановлено, що позивач на момент звернення із цією заявою про призначення пенсії досяг необхідного пенсійного віку, мав необхідний страховий стаж, а також фактично мав необхідний пільговий стаж, бо висновки пенсійних органів про не зарахування певних періодів роботи позивача до її пільгового стажу визнані судом протиправними, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-2 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачеві.
Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані рішення відповідача-2 та відповідача-4 не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати саме відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах, як той пенсійний орган, що розглядав первинне звернення позивача з заявою про призначення пенсії, до якого було надано всі необхідні та достатні для цього документи, проте, протиправно їх не врахував та перший припустився помилки у вирішенні питання про наявність у позивача права на пільгове пенсійне забезпечення.
Також щодо підстав зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за первинною заявою позивача про призначення пенсії від 21.07.2022р. було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області і саме воно як той пенсійний орган, що розглядав первинне звернення позивача про призначення пенсії, до якого було надано всі необхідні та достатні для цього документи, проте, протиправно їх не врахував та першим припустився помилки у вирішенні питання про наявність у позивача права на пільгове пенсійне забезпечення, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Водночас, відповідач-1 та відповідач-3, за наведених обставин, не є належними у цій справі, оскільки, як встановлено судом останніми не здійснювалося ані розгляду заяв позивача про призначення пенсії, ані прийняття оскаржуваних у цій справі рішень, відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є неналежними відповідачами у цій справі, тому й у задоволенні позовних вимог до них слід відмовити.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 (50 років), необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач вперше звернулася 21.07.2022р., тобто звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія ОСОБА_1 має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто з 21.07.2022р.
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання пенсійного органу зарахувати до її пільгового стажу за Списком №2 всього періоду роботи з 23.02.1987р. по 12.06.2022р. саме суцільним порядком, бо, як встановлено судом, частина цього періоду вже була самостійно зарахована пенсійними органами до пільгового стажу позивача, відтак, відповідача-2 слід зобов`язати зарахувати лише незараховані з цього часового проміжку періоди, а саме: з 23.02.1987р. по 31.12.1991р., з 22.08.1992р. по 08.12.1994р., з 09.12.1999р. по 19.03.2000р. та з 16.01.2003р. по 12.06.2022р., як і було зазначено вище.
Також суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки зобов`язання відповідача-2 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 21.07.2022р. на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», вже є самостійним та достатнім способом захисту порушеного права ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Водночас, ч.3 ст.139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача-2 та до відповідача-4, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 2977,20грн., підлягають відшкодуванню на користь останньої пропорційно частині задоволених позовних вимог до цих відповідачів шляхом стягнення з відповідача-2 та відповідача-4 за рахунок бюджетних асигнувань останніх суми коштів у розмірі 992,40грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова