Справа № 260/3036/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2023 рокум. Ужгород№ 260/3036/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, 5), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців,15, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, якою просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області щодо не зарахування до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.06.1991 період роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 роки; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 26.06.1991 період роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 р.р. з моменту звернення за призначення пенсії, 11.03.2023 року.

22 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 15 червня 2023 року належним чином засвідчені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

01 червня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області надано суду належним чином засвідчені копії відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 № НОМЕР_4 .

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637. З копії трудової книжки вбачається, що у період з 01.10.1999 по 28.06.2002 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Визниця-сервіс» слюсарем та з 01.07.2002 по 18.09.2004 року у ТОВ «Пролісок» - слюсар з ремонту автомобілів. При цьому даний період не був зарахований до страхового стажу при призначенні пенсії по інвалідності 3 гр., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5) відсутні дані про сплату страхових внесків, інші підтверджуючі документи відсутні. Однак, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Крім того, при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

05 червня 2023 року відповідачем 2 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області від 17.03.2023 № 89 відмовлено Позивачу в призначенні пенсії по інвалідності в зв`язку з відсутністю страхового стажу, необхідного для призначення даного виду пенсії. Згідно долученої довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, Позивачу 28.09.2022 встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання, дата чергового огляду 28.09.2024. На час настання інвалідності страховий стаж становить 9 років 11 місяців 14 днів, при необхідних 12 роках. До страхового стажу не врахований період роботи 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форми ОК-5) відсутні дані про сплату страхових внесків за вище зазначені періоди роботи. Інших документів, які б підтверджували зазначений період роботи позивачем не долучено. Оскільки позивачем, при призначенні пенсії, не надано підтверджуючих документів про сплату страхових внесків за спірний період та у відділі адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації управління немає даних про сплату внесків, в Головному управлінні відсутні законні підстави зарахувати спірний період до страхового стажу. Таким чином, вимоги про зобов`язання Головного управління зарахувати до страхового стажу період роботи, який не підтверджений сплатою внесків до Пенсійного фонду є безпідставним.

09 червня 2023 року відповідачем 1 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що статтею 32 даного Закону зазначено, що особи, яким установлено інвалідність мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності та за наявності необхідного страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб ІІ-ІІІ груп - віком від 49 років до досягнення 51 років - включно - необхідний страховий стаж становить 12 років. Згідно долученої довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, Позивачу 28.09.2022 встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання, дата чергового огляду 28.09.2024. На час настання інвалідності страховий стаж становить 9 років 11 місяців 14 днів, при необхідних 12 роках. До страхового стажу не врахований період роботи 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форми ОК-5) відсутні дані про сплату страхових внесків за вище зазначені періоди роботи. Інших документів, які б підтверджували зазначений період роботи Позивачем не долучено.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 11 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, (а.с. 43).

17 березня 2023 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області рішенням № 89 відмовило в призначенні пенсії ОСОБА_1 по інвалідності у відповідності до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 12 років, (а.с. 59).

Зазначило, що до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 від 26.06.1991 не зараховано періоди роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форми ОК-5) відсутні дані про сплату страхових внесків за вище зазначені періоди, інші підтверджуючі документи про зазначені періоди роботи відсутні.

Не погодившись із рішенням Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162) у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення. Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Дана Інструкція була чинною до 29.07.1993 року.

З 29 липня 1993 року діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07. 1993 року за № 58 (далі - Інструкція № 58). Згідно п. 1.1. цієї Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно редакції 2.2. чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Позивачем при поданні заяви 11 березня 2023 року про призначення/перерахунок пенсії було надано трудову книжку НОМЕР_3 від 26 червня 1991 року, (а.с. 28-31).

Згідно з записами у трудовій книжці встановлено такі записи про роботу позивача:

- 01.09.1989 по 21.06.1992 навчання у Мкачівському ПТУ (запис № 1);

- 01.10.1992 30.11.1992 помічник директора по комерції у ТзОВ «Тіна ЛТД» (запис № 2-3);

- 03.12.1992 25.09.1999 слюсар з ремонту автомобілів у ТзОВ «Авто +» ( запис № 4-5);

- 01.10.1999 по 28.06.2002 слюсар у ТзОВ «Визниця сервіс» (запис № 6-7);

- 01.07.2002 по 18.09.2004 слюсар з ремонту автомобілів у ТзОВ «Пролісок» (запис № 8-9).

В даному випадку відповідач 2 мав у розпорядженні трудову книжку позивача, в якій чітко відображено місце та роботу, яку виконував позивач, наявний відтиск печатки, тому суд констатує що відповідач до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував період роботи, що підтверджується рішенням про відмову у призначенні пенсії, (а.с. 59).

Щодо доводів відповідачів в частині відсутності з 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 відомостей про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5), суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 1 Закону №1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2, 10, 12 статті 20 Закону №1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, на підставі проведеного правового аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В свою чергу органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 та з 01.07.2002 по 18.09.2004 є протиправною, оскільки вищевказаний період підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу позивача.

При цьому, суд зазначає, що в рішенні від 17 березня 2023 року № 89 про відмову в призначенні пенсії відповідач 2 зазначає, що загальний трудовий стаж позивача становить 9 років 11 місяців 14 днів.

Відповідно до статті 32 Закону № 1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Згідно з статтею 45 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Оскільки, ОСОБА_1 49 років досягнув 22 квітня 2022 року, та із заявою про призначення пенсії звернувся 11 березня 2023 року, а інвалідність встановлено 28 вересня 2022 року, то призначення пенсії має відбутися з 11 березня 2023 року.

Водночас, враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача вищевказаний період роботи, то сукупний страховий стаж позивача становить понад 12 років, що є достатнім для призначення йому пенсії по інвалідності.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач-2 приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 17 березня 2023 року № 89 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії по інвалідності, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності.

Відповідно до статті 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що за заявою позивача від 11 березня 2023 року про призначення пенсії згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області. Таким чином, наслідком скасування, прийнятого Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області за результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області від 17 березня 2023 року № 89 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності та необхідність захисту порушеного права позивача, виходячи з повноваження суду, визначеного статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, періоди роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 у ТзОВ «Визниця сервіс», з 01.07.2002 по 18.09.2004 у ТзОВ «Пролісок» та відповідно призначити ОСОБА_1 пенсію з моменту звернення із заявою 11 березня 2023 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при поданні адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 13 квітня 2023 року № 28, (а.с. 16).

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача, оскільки судом частково задоволено похідну позовну вимогу.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 від 17 березня 2023 року № 89.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, періоди роботи з 01.10.1999 по 28.06.2002 у ТзОВ «Визниця сервіс», з 01.07.2002 по 18.09.2004 у ТзОВ «Пролісок» та призначити ОСОБА_1 пенсію з моменту звернення із заявою 11 березня 2023 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців,15, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 червня 2023 року.

СуддяТ.В.Скраль