Справа № 380/23797/21
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 380/23797/21

адміністративне провадження № К/990/22129/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року

у справі №380/23797/21

за позовом Представництва «Дрог-Буд» СП.з.о.о.»

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправними та скасування,-

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2023 року до Верховного вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №380/23797/21, предметом спору у якій є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області від 23 листопада 2021 року №26085/13-01-07-04; від 23 листопада 2021 року №26084/13-01-07-04; від 23 листопада 2021 року №26083/13-01-07-04; від 23 листопада 2021 року № 26086/13-01-07-04.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

У поданій касаційній скарзі, позивач, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, посилається на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у поєднанні із статтею 353 КАС України.

При цьому, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовані норми права, зокрема, положення статей 1, 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2019 року у справі № 813/4143/13-а, але не доводить подібності правовідносин. Крім того, податковий орган посилається на неповне дослідження судами доказів, а також на прийняття рішення на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд у постановах, зазначених скаржником застосував норми Податкового кодексу України до встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин. Тобто, судами попередніх інстанцій у зазначених справах, були досліджені певні докази, надано їх оцінку та застосовані відповідні норми податкового законодавства. Висновки Верховного Суду, сформовані в інших справах щодо застосування статей 1, 9 Закону № 996-XIV, підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення № 88, є загальними, стосуються вимог до первинного документа, і застосовуються судами під час оцінки документів в сукупності з іншими доказами у кожній конкретній справі.

Вказані висновки Верховного Суду сформовані на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, що не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що відсутній висновок стосовно норм підпункту «б» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 75 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» зі змінами внесеними згідно Закону України від 1 грудня 2020 року «Про внесення змін до податкового кодексу України щодо ставки податку на додану вартість з окремих операцій на період реалізації договору між урядом України та Урядом Республіку Польща про надання кредиту на умовах пов`язаної допомоги та інших питань державного боргу».

Суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 16 березня 2023 року у справі №380/12143/21 висловив свою позицію щодо застосування зазначеної норми, а саме судом у цій справі зазначено, що «позивач мав право ретроспективного застосування пункту 75 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та застосування режиму оподаткування за « 0%» ставкою податку на додану вартість, з огляду на використання товарів, робіт та послуг придбаних на підставі правочинів укладених на виконання Міжнародного договору між Урядом України та Урядом Республіки Польща про надання кредиту на умовах пов`язаної допомоги від 09 вересня 2015 року».

Отже, підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відсутні.

Щодо посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд зазначає що суди надали оцінку обставинам щодо поставки, придбання продукції, в тому числі документам на перевезення товару, які в сукупності з іншими доказами підтвердили факт господарської операції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Таким чином, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність цих доводів виключно за умови наведення доказів, які судами попередніх інстанцій були не досліджені за умови наявності висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Враховуючи те, що податковим органом не наведено доказів, які він вважає не були дослідженні, а також не зазначено належного обґрунтування означених підстав касаційного оскарження судових рішень, про що зазначено вище, ця умова не підлягає перевірці.

В цілому доводи заявника зводяться до цитування норм права, що регулюють спірні правовідносини і опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, із загальним посиланням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №380/23797/21 за позовом Представництва «Дрог-Буд» СП.з.о.о.» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяР.Ф. Ханова