Справа № 380/14346/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14346/22 пров. № А/857/4703/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Ю.Р.Зінчук

за участю представників

від позивача Крет О.І.

від відповідача Швед О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №380/14346/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м. Львів, розгляд здійснено в порядку письмового провадження), -

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2022 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 звернулись в суд першої інстанції з окремими адміністративними позовами до Міністерства оборони України, в якому просили:

- визнати протиправним рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги як доньці та дружині військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, - оформлене протоколом № 4 від 13 січня 2022;

- зобов`язати виплатити їм як доньці та дружині військовослужбовця ОСОБА_3 , смерть якого настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену статтею 16 Закону України Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби. Зазначали, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби. Стверджують, що якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року справу №380/14353/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії об`єднано зі справою №380/14346/22 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій в одне провадження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було правомірно відмовлено позивачам у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .

Що стосується інших підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбачених пунктами першим та другим ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ, на які посилався відповідач відмовляючи позивачам у задоволенні їхніх заяв від 30.11.2021 року, то такі містять вказівку на призначення допомоги у зв`язку із смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби. Оскільки, ОСОБА_3 було звільнено зі строкової служби 05.04.1985 року, а смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (майже через тридцять років після його звільнення), такі мотиви спірного рішення суд першої інстанції вважав обґрунтованими.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції, позивачі подали апеляційні скарги, в яких, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позови задовольнити.

В доводах апеляційних скарг позивачі зазначають, що право на одержання допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця виникає не з моменту смерті військовослужбовця, а з моменту встановлення взаємозв`язку між смертю військовослужбовця та хворобою набутою під час служби.

Водночас, вважають помилковим твердження суду про те, що особа могла звернутись після смерті для отримання висновку про взаємозв`язок між смертю і хворобою виниклою внаслідок служби в армії. Зазначають, що позивачам не було відомо про такий взаємозв`язок, оскільки останні не знали про проходження військовослужбовцем військової служби, а його медичні документи перебували за місцем проживання батька, про що позивачам також було невідомо.

На думку позивачів саме з моменту одержання медичних документів померлого військовослужбовця та виникнення можливості у позивачів звернутись до лікарської комісії для встановлення взаємозв`язку з причинами смерті слід обчислювати строк для отримання одноразової грошової допомоги як доньці та дружині військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Представник позивачів в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, просить апеляційні скарги задовольнити.

Представник відповідача проти поданої апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, суд проходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд з`ясовано, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та лікарського свідоцтва про смерть №131 від 06.06.2015 року датою смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.11.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявами, в яких просили виплатити їм одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) батька та чоловіка рядового ОСОБА_3 .

Як видно із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №4 від 13.01.2022 року розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 06.06.2015 року смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно військового квитка НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 звільнено зі строкової військової служби 05.04.1985 року, тобто до дня смерті, а, отже, на час смерті він не був військовослужбовцем. На час смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) законодавство не передбачало виплату одноразової грошової допомоги сім`ї померлого, якщо смерть настала понад річний термін після звільнення з військової служби. Заява про призначення одноразової грошової допомоги подана понад трирічний термін після смерті громадяника ОСОБА_3 .

Листами №С/1612 та №С/1612/1 від 03.03.2022 року Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з причин вказаних витязі №4 від 13.01.2022 року.

Не погодившись із таким рішенням позивачі звернулися до суду із даними позовами

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами першим та другим ч.2 цієї ж норми передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Як передбачено частиною першою ст.16-1 Закону №2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону ) (ч.1 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).

Згідно із ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №975).

Абзацом другим п.3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, з урахуванням обставин справи днем виникнення права у позивачів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, позивачі могли реалізувати право на отримання згаданої допомоги протягом трьох років з моменту смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця ж норма була також чинною на момент смерті ОСОБА_3 .

Як підтверджується матеріалами справи, позивачі звернулися із заявами до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виплати цієї допомоги лише 30.11.2021 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 15.02.2022 року у справі № 580/3295/20 Верховним Судом зроблені наступні висновки: «Призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично. Окрім виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.

Таким чином, законодавцем установлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги».

Аналогічні правові висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 29.11.2021 року у справі № 140/3335/19, від 13.05.2020 року у справі №810/2517/18.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачами було пропущено трирічний строк для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеної вище практики касаційного суд апеляційний суд відхиляє доводи скаржників про те, що право на одержання допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця виникає не з моменту смерті військовослужбовця, а з моменту встановлення взаємозв`язку між смертю військовослужбовця та хворобою набутою під час служби.

В наведеному вище контексті апеляційний суд підтримує висновки суду першої інстанції і зазначає, що позивачі як дружина та дочка ОСОБА_3 були разом з ним членами сім`ї, проживали з ним спільно, а тому їм повинно було достеменно відомо про характер та складність його хвороб, зокрема щодо гіпертонічної хвороби, геморагічного інсульту, набряку та набухання головного мозку, які спричинили смерть, а також про період, з якого померлий хворів ними. Після смерті ОСОБА_3 позивачі могли звернутись до військово-лікарської комісії з метою встановлення причинного зв`язку захворювання та смерті протягом трьох років після смерті ОСОБА_3 , а не поза межами цього строку. Твердження позивачів про те, що позивачам не було відомо про такий взаємозв`язок, оскільки останні не знали про проходження військовослужбовцем військової служби, а його медичні документи перебували за місцем проживання батька, про що позивачам також було невідомо апеляційний суд не може прийняти до уваги так як такі обставини не доведені, ґрунтуються лише на запевненнях позивачів.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було правомірно відмовлено позивачам у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .

Що стосується інших підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбачених пунктами першим та другим ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ, на які посилався відповідач відмовляючи позивачам у задоволенні їхніх заяв від 30.11.2021 року.

Вони містять вказівку на призначення допомоги у зв`язку із смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби.

Оскільки, ОСОБА_3 було звільнено зі строкової служби 05.04.1985 року, а смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (майже через тридцять років після його звільнення), такі мотиви спірного рішення є обґрунтовані.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №380/14346/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.