Справа № 160/6904/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2023 року Справа № 160/6904/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.02.2023 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.02.2023, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.03.2023 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.03.2023 року, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.03.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 був призваний до військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до лікарської довідки від 06.12.2022 року позивачеві було поставлено діагноз цефалгічний синдром та звільнено від службових обов`язків на 5 діб з метою проведення курсу лікування. 01.02.2023 року на підставі лікарської довідки позивача було звільнено від службових обов`язків на 5 діб з метою проведення курсу лікування. Позивач проходив медичні обстеження у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: 18.10.2022 року було проведено МРТ дослідження поперекового відділу хребта ЗТ; УЗД дослідження нирок та правого шлуночка серця; комплексне МРТ 3 відділів хребта (13.03.2023 р.); МРТ крижового відділу хребта і куприка (13.03.2023 р.). 07.02.2023 року позивачем подано рапорт командиру військової частини № НОМЕР_1 щодо надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) через різке погіршення здоров`я, яке унеможливлює подальше проходження військової служби, з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК, службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, що відповідає «Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402. До рапорту позивачем було додано висновок МРТ дослідження, УЗД дослідження, а також довідки лікарів від 24.10.2022 року, 14.11.2022 року, 06.12.2022 року, 01.02.2023 року. На час звернення до суду відомості щодо розгляду рапорту відсутні, що є порушенням вимог п.п. 112, 115 Статуту Збройних Сил України та статті 20 Закону України «Про звернення громадян»: відповіді не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримав. Командир Військової частини НОМЕР_1 усно повідомив позивача, що за той час, коли позивач був звільнений від виконання службових обов`язків згідно з лікарськими (медичними) довідками, то його відсутність у військовій частині було кваліфіковано як самовільне залишення військової частини, у зв`язку з чим позивач є позаштатом, тому не буде розглянуто його рапорт від 07.02.2023 року. 28 лютого 2023 року позивачем подано скаргу начальнику Генерального штабу Збройних сил України - генерал-лейтенанту ОСОБА_2, ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Військовій частині НОМЕР_1 , а також направлено копії скарги Дніпропетровському обласному територіальному центру комплектування та соціального забезпечення щодо розгляду рапорта Позивача від 07.02.2023 року. Належна реакція щодо розгляду рапорта Позивача від 07.02.2023 року відсутня: не було надано законної можливості проходження ВЛК з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби, не видано позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, не видано направлення на медичний огляд ВЛК. 20 березня 2023 року позивачем подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про наявність або відсутність відкритого кримінального провадження за правовою кваліфікацією ст.407 Кримінального кодексу України. На даний час відомості щодо розгляду рапорти Позивача від 20.03.2023 року відсутні. Таким чином, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 позбавляє права визначити придатність за станом здоров`я до військової служби, гарантованого законом, а також наражає на небезпеку інших осіб при виконанні службових обов`язків позивачем: погіршення стану здоров`я перешкоджає подальшому проходженню військової служби, проте підтвердити чи спростувати це можливо лише за результатами проведення експертизи ВЛК.
Ухвалою суду від 21.04.2023 року відкрито провадження по вказаній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
06.06.2023 року від відповідача шляхом поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив разом із додатками, зміст яких дублює поданий відзив, який був зареєстрований судом 31.05.2023 року.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 був призваний до військової служби у Збройних Силах України.
01.02.2023 року на підставі лікарської довідки позивача було звільнено від службових обов`язків на 5 діб з метою проведення курсу лікування.
Позивач проходив медичні обстеження у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: 18.10.2022 року було проведено МРТ дослідження поперекового відділу хребта ЗТ; УЗД дослідження нирок та правого шлуночка серця; комплексне МРТ 3 відділів хребта (13.03.2023 р.); МРТ крижового відділу хребта і куприка (13.03.2023 р.).
07.02.2023 року позивачем подано рапорт командиру військової частини № НОМЕР_1 щодо надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) через різке погіршення здоров`я, яке унеможливлює подальше проходження військової служби, з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК, службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, що відповідає «Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом вказав, що відомості щодо розгляду вказаного рапорту відсутні, відповідь на рапорт позивача від 07.02.2023 року не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримав.
08 лютого 2023 року адвокатом позивача було подано адвокатський запит до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в якому адвокат просила:
1. Надати інформацію чи здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо вчинення військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема механізована бригада) ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним Кодексом України.
2. Якщо наявні відкриті кримінальні провадження щодо ОСОБА_1 повідомити інформацію щодо них (номер кримінального провадження та кримінально- правову кваліфікацію кримінального правопорушення).
14.02.2023 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві була надана відповідь, в якій адвоката було повідомлено, що в провадженні слідчих ТУ ДБР у м. Полтаві кримінальні провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні.
28 лютого 2023 року позивачем подано скаргу начальнику Генерального штабу Збройних сил України - генерал-лейтенанту ОСОБА_2, ОК «ІНФОРМАЦІЯ_1», Військовій частині НОМЕР_1 , а також направлено копії скарги Дніпропетровському обласному територіальному центру комплектування та соціального забезпечення щодо розгляду рапорта Позивача від 07.02.2023 року. Так, у поданій скарзі позивач просив розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати йому у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК.
Військовою частиною НОМЕР_4 було розглянуто скаргу від 28.02.2023 року та повідомлено, що направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами (п. 6.1, глава 6, розділ II Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України"). Обов`язково проводиться медичний огляд госпітальними (гарнізонними) ВЛК військовослужбовців для визначення ступеня придатності до військової служби: курсантів (студентів) під час переходу на останній курс навчання та укладання контракту про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу, військовослужбовців, які виявили бажання проходити військову службу за новим контрактом, військовослужбовців за контрактом під час проходження ними навчання у навчальних центрах, військовослужбовців при призначенні на посади від командира окремої військової частини до командувача виду Збройних Сил України включно, а також при призначенні на посади начальників структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України (п. 1.12, глава 1, розділ II Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України"). Порядок направлення на лікування у військовій частині визначається Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням санітарного інструктора або старшого. У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію (ст. 259, Розділ 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України"). На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини (ст. 260, Розділ 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України"). У день виписки військовослужбовцеві лікувальним закладом видаються відповідні документи, і він самостійно (якщо не прибув супровідник з частини) направляється у військову частину, з якої прибув; після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові військовослужбовці направляються до медичного пункту частини, де здають медичні документи (ст. 262, Розділ 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України"). Результати інструментальних досліджень, висновки лікарів-діагностів не є діагнозом та потребують додаткової консультації лікарів, про що зазначається в самих висновках. Направлення на огляд ВЛК на підставі результатів діагностичних досліджень та рапорту керівними документами не передбачено. Направлення на лікування (обстеження, огляд ВЛК) без огляду медичними працівниками військової частини встановленим порядком не передбачено. Для вирішення питання направлення встановленим порядком на лікування (обстеження) до лікувального закладу, гр. ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись до медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
20 березня 2023 року позивачем подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про наявність або відсутність відкритого кримінального провадження за правовою кваліфікацією ст.407 Кримінального кодексу України.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом вказав, що відомості щодо розгляду вказаного рапорту відсутні, відповідь на рапорт позивача від 20.03.2023 року наразі взагалі не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримав.
Вказані обставини слугували для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з пп.б п.6.1 гл.6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-ХГУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,-звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів а моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців -діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Турбота про збереження та зміщення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обозів військової служби.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року №2915-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до пп.2 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі - Положення №1153/2008, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_5 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.
Згідно п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини.
Як зазначалося вище, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153).
Відповідно до п. 240 Положення №1153 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Як встановлено судом, позивачем 07.02.2023 року шляхом електронного та поштового зв`язку подано рапорт командиру військової частини № НОМЕР_1 щодо надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) через різке погіршення здоров`я, яке унеможливлює подальше проходження військової служби, з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК, службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, що відповідає «Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402.
Факт отримання вказаного рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується відповідачем.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом вказав, що відомості щодо розгляду вказаного рапорту відсутні, відповідь на рапорт позивача від 07.02.2023 року не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримав.
20 березня 2023 року позивачем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про наявність або відсутність відкритого кримінального провадження за правовою кваліфікацією ст.407 Кримінального кодексу України.
Факт отримання вказаного рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується відповідачем.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом вказав, що відомості щодо розгляду вказаного рапорту відсутні, відповідь на рапорт позивача від 20.03.2023 року не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримав.
Вказані обставини і слугували для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Слід вказати, що положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року не містить імперативної норми щодо особистого подання рапорту про звільнення з військової служби.
Згідно матеріалів справи, Військовою частиною НОМЕР_1 за вих.№5632 від 21.03.2023 року, на адресу позивача була надіслана відповідь на рапорт позивача від 07.02.2023 року, в якій зазначається про те, що цей рапорт розглянуто, але вирішити питання стосовно направлення для проходження військово-лікарської комісії неможливо, у зв`язку з тим, що позивач самовільно залишив військову частину.
До матеріалів справи, відповідачем було долучено вказану відповідь від 21.03.2023 року на рапорт позивача від 07.02.2023 року.
Однак жодних доказів направлення та отримання позивачем зазначеної вище відповіді ВЧ НОМЕР_1 до справи не додано.
Щодо рапорту позивача від 20.03.2023 року.
Як вказано вище, позивачем 20.03.2023 року було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про наявність або відсутність відкритого кримінального провадження за правовою кваліфікацією ст.407 Кримінального кодексу України.
Слід вказати, що відповідач факт подання позивачем та отримання ними такого рапорту від 20.03.2023 року не спростовує та не заперечує.
До матеріалів справи, відповідачем було долучено вказану відповідь від 29.05.2023 року на рапорт позивача від 20.03.2023 року.
Однак жодних доказів направлення та отримання позивачем зазначеної вище відповіді ВЧ НОМЕР_1 до справи не додано.
Таким чином, цей спір виник в результаті нездійснення розгляду відповідачем рапорту позивача від 07.02.2023 р., так і від 20.03.2023 р.
Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Частиною другою статті другої Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань. Такий строк визначено в п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України як загальний строк для опрацювання документів, які були зареєстровані військовою частиною. За обставин цієї справи відповідач факт отримання рапорту визнав, підставою його не опрацювання визначив незаконну відсутність позивача на військовій службі та самовільне залишення ним військової частини.
Проте, відповідачем не обґрунтовано неможливість розгляду рапорту позивача без його особистої відсутності у військовій частині. При цьому, суд зауважує, що при вирішенні цієї справи не надається правова оцінка підставам направлення позивача на військово-лікарняну комісію та обґрунтованості рапортів позивача від 07.02.2023 р. та 20.03.2023 року як такого, в т.ч. наявності підстав для його задоволення, оскільки ці питання перебувають у компетенції командування військової частини. Водночас, нездійснення розгляду рапортів від 07.02.2023 р. та 20.03.2023 р. в цілому не може бути обґрунтовано самим лише перебуванням позивача у списках осіб, що самовільно залишили війську частину, а також відсутністю позивача на військовій службі, оскільки такої підстави законодавством не встановлено, взаємозв`язку цих аспектів з положень законодавства не вбачається, відповідачем в свою чергу не наведено.
Відповідно, суд, з урахуванням встановлених обставин у справі, прийшов до висновку про протиправність у бездіяльності відповідача щодо нездійснення розгляду рапортів позивача від 07.02.2023 р. та від 20.03.2023 р.
При цьому порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.02.2023, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян», розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.03.2023 року, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.02.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.02.2023, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.03.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.03.2023 року, надати письмову відповідь згідно з п.п.112, 115 Статуту Збройних Сил України і змісту ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса