Справа № 260/4204/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4204/22 пров. № А/857/6413/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року (головуючого судді Ващиліна Р.О., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 15 год. 55 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 10.03.2023) у справі №260/4204/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.10.2022 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині недоведення до відома ОСОБА_1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 року №157 (по стройовій частині), визнати протиправними дії відповідача в частині увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 01.07.2022 року ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, визнати протиправними дії відповідача в частині припинення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача видати наказ про поновлення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.07.2022, зобов`язати відповідача утриматись в майбутньому від протиправних дій в частині недоведення до відома ОСОБА_1 наказів командира військової частини НОМЕР_1 в частині, що стосуються ОСОБА_1 , визнати пункт 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 за №157 (по стройовій частині) в установленому законодавством порядку недійсним та протиправним з моменту його підписання та реєстрації, скасувати пункт 14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ТРО АДРЕСА_1 від 01.07.2022 року №157 (по стройовій частині).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 №157 (по стройовій частині) в частині припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 липня 2022 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Сил територіальної оборони України 101-ї ОБрТрО Регіонального управління «Захід» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 липня 2022 року по 18 липня 2022 року включно. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 №157 (по стройовій частині) позивача увільнено від займаної посади саме з 01.07.2022 і припинено виплату грошового забезпечення до 18.07.2022 так як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до зазначеної дати судом не було скасовано чи змінено, тобто позивач фактично не виконував обов`язків військової служби за посадою і знаходився в розпорядженні командира з 01.07.2022.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 №36 солдата ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призвано на посаду старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби Військової частини НОМЕР_1 , та зараховано до списків особового складу військової частини з 03 березня 2022 року.

17 травня 2022 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби - місце розташування відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби Військової частини НОМЕР_1 , що знаходилось поблизу АДРЕСА_2 , що встановлено Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області в межах розгляду кримінальної справи №308/6111/22 та сторонами не заперечується.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/6111/22 від 21 травня 2022 року відносно солдата ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому визначено розмір застави, що складає 297720,00 грн.

23 травня 2022 року в інтересах ОСОБА_1 було внесено заставу у встановленому судом розмірі, що підтверджується квитанцією №.

Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2022 №118, солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 відділення контрдиверсійної боротьби 2 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби управління Військової частини НОМЕР_1 , слід вважати таким, що прибув з-під варти з гаупвахти Ужгородського зонального відділу ВСП.

Наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (по особовому складу) №42-РС від 01.07.2022, відповідно до пп. 13 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в тому числі, солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони з 01 липня 2022 року як такого, що самовільно залишив військову частину 17 травня 2022 року.

Пунктом 14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2022 №157 солдата ОСОБА_1 , відносно якого внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 19.05.2022, відповідно до пп. 13 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 01 липня 2022 року. На час перебування у розпорядженні утримувати в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 з припиненням нарахування та виплати грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3). Крім того, підпунктом 2 пункту 4 вказаного Указу постановлено Кабінет Міністрів України невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України, який продовжувався; Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб; Указом Президента України від 18.04.2022 № 2593/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб; Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Воєнний стан в розумінні положень статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що солдат ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією.

Спірні правовідносини виникли з приводу увільнення солдата ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 та припинення виплати грошового забезпечення у зв`язку із застосуванням до такого запобіжного заходу кримінального провадження у вигляді тримання під вартою за самовільне залишення військової частини.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, яким також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Зокрема, підпункт 13 пункту 116 Розділу ІV Положення передбачає зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання в разі, якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі -Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види і грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Пункт 15 Розділу І Порядку №260 встановлюється, що Грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; - за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Отже, колегією суддів встановлено, що спеціальним законодавством не передбачена виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, в тому числі серед інших, за час тримання під вартою.

Згідно пункту 6 розділу XXIX Порядку №260 визначений у цьому розділі порядок виплати грошового забезпечення також стосується і військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення їх на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пункту 3 розділу XXIX Порядку №260, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

З проведеного правового аналізу вказаної законодавчої норми суд дійшов висновку, що можливість призупинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення у зв`язку із застосуванням до такого запобіжного заходу як тримання під вартою можлива виключно у період невиконання таким свої службових обов`язків за посадою, а саме: з дня взяття під варту до повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/6111/22 від 21 травня 2022 року відносно солдата ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому визначено розмір застави, що складає 297720,00 грн.

23 травня 2022 року в інтересах ОСОБА_1 було внесено заставу у встановленому судом розмірі, що підтверджується квитанцією №.

Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2022 №118, солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 відділення контрдиверсійної боротьби 2 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби управління Військової частини НОМЕР_1 , слід вважати таким, що прибув з-під варти з гаупвахти Ужгородського зонального відділу ВСП.

Отже, станом на день винесення наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2022 №157 солдат ОСОБА_1 фактично під вартою не перебував, а прибув до Військової частини НОМЕР_1 , що визнається відповідачем.

Поряд з цим 01.07.2022 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №157 на час перебування у розпорядженні ОСОБА_1 припинено виплату грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в липні 2022 року у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати позивачу грошового забезпечення з огляду на повернення останнього до військової частини та перебування ОСОБА_1 у розпорядженні командира, яке не є підставою для невиплати грошового забезпечення.

Питання можливості обмеження розміру грошового забезпечення військовослужбовця, до якого застосовано запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, розглядалося Окружним адміністративним судом міста Києва в межах розгляду адміністративної справи №640/16513/21 щодо визнання протиправним та нечинним абзац 2 пункту 3 розділу ХХІХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

Так, в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва №640/16513/21 від 22.10.2021, залишеному без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року, суд зазначив, що обмеження розміру грошового забезпечення військовослужбовця, до якого застосовано запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, не відповідає критерію достатності грошового забезпечення, визначеному у ст. 9 Закону №2011.

Суд також бере до уваги те, що відповідно до відомостей картки особового рахунку військовослужбовця №139 за 2022 рік, в червні 2022 року, незважаючи на постановлення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвали №308/6111/22 від 21 травня 2022 року, грошове забезпечення ОСОБА_1 продовжувало виплачуватися.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №157 від 01.07.2022 в частині припинення ОСОБА_1 з 01.07.2022 нарахування та виплати грошового забезпечення є протиправним та підлягає скасуванню, а ефективним захистом порушеного права позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 включно, що переглядалося апеляційним судом в межах статті 308 КАС України, відповідно правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі №260/4204/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 21.06.2023