Справа № 420/11207/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 травня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в МКП «Отитрой» з 30.03.1992 року по 10.08.1995 рік та періоду роботи в ТОВ НПП «Тор» з 05.01 2004 року по 01.04.2010 рік;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в МКП «Отитрой» з 30.03.1992 року по 10.08.1995 рік та періоду роботи в ТОВ НПП «Тор» з 05.01 2004 року по 01.04.2010;

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення/перерахунку пенсії;

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити (перерахувати) пенсію ОСОБА_1 з дня досягнення ним пенсійного віку 60 років з урахуванням включення до загального страхового стажу періоду роботи в МКП «Отитрой» з 30.03.1992 по 10.08.1995 та періоду роботи в ТОВ НПП «Тор» з 05.01 2004 року по 01.04.2010 рік.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він 15.08.2016 досяг пенсійного віку з трудовим стажем більше ніж 34 роки. Через окупацію та швидкістю вимушеного переїзду з тимчасово окупованої території міста Донецьк позивачем були загублені документи (довідки з місць роботи), що підтверджують його трудовий стаж. Оскільки свою трудову діяльність позивач провадив переважно на території нині тимчасово окупованого міста Донецька, він не мав змоги підтвердити свій трудовий стаж, що зазначений в трудовій книжці, інакше як звернувшись до окупаційної влади. 21.09.2016 позивач звернувся за місцем фактичного проживання до тодішнього Управління пенсійного фонду України Приморського району міста Маріуполя Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком. На підставі наданих позивачем документів, в тому числі і трудової книжки, йому була призначена пенсія за віком з врахуванням загального трудового стажу 31 (тридцять один) рік 2 (два) місяці 1 (один) день. Не погодившись з рішенням пенсійного органу, позивач звернувся через вебпортал електронних послуг до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням перерахувати трудовий стаж і відповідно здійснити перерахунок пенсії. У своєму зверненні позивач акцентував увагу на ту обставину, що при нарахуванні страхового стажу для призначенні пенсії спеціалістами пенсійного фонду була допущена суттєва помилка. Згідно запису в трудовій книжці за № 31 він був прийнятий на роботу в ТОВ НПП «Тор» заступником директора з виробництва 05.01.2004 (наказ № 01 к від 05.01.2004). Згідно запису в трудовій книжці за № 32 він був звільнений за власним бажанням з посади 01.04.2010. А відповідно до довідки про стаж, врахований для визначення права на пенсію та довідки про стаж, врахований для розрахунку пенсії позивач був прийнятий на роботу в ТОВ НПП «Тор» заступником директора з виробництва 01.01.2004, а звільнений 04.01.2010. Тобто його страховий стаж був зменшений на 3 місяці в результаті помилок спеціалістів пенсійного органу. Окрім цієї помилки з нарахування страхового стажу з невідомих причин спеціалістами пенсійного фонду не був зарахований страховий стаж за період роботи з 30.03.1992 по 10.08 1995 про що є відповідні записи в трудовій книжці за № 23 (про прийняття на роботу ) і № 24 (про звільнення з роботи). Звернення було розглянуте і в його задоволенні було відмовлено. Мотивуючи відмову пенсійним органом було зазначено, що «розрахунок загального страхового стажу визначається сумарно згідно записів у трудовій книжці (інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами) з періодами роботи до 01.01.2004 та даних персоніфікованого обліку після 01.01.2004» Не ставлячи під сумнів записи в трудовій книжці про роботу за період з 05.01.2004 по 01.04.2010, пенсійний орган з невідомих причин здійснив маніпуляцію в результаті якої страховий стаж був зменшений на три місяці, початок роботи вказаний з 01.01.2004, а звільнений 04.01.2010, тобто поміняли день і місць звільнення.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 з дати звернення із заявою про призначення пенсії в 2016 році.

28.05.2023 до суду надійшов відзив (вх..№ЕП/19217/23) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .. Зазначає, що Розрахунок загального страхового стажу визначається сумарно згідно записів у трудовій книжці (інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами) з періодами роботи до 01.01.2004 та даних персоніфікованого обліку після 01.01.2004. Позивач отримує пенсію за віком, обчислену як непрацюючій особі при страховому стажі 31 рік 2 місяці (враховано по 31.07.2014), середньомісячній заробітній платі 9219,58 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.07.2014 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 2873,46 грн. Страховий стаж враховано за записами трудової книжки, диплому та період роботи з 01.01.2004 по 04.01.2010 та з 01.02.2010 по 31.03.2010 враховано за даними персоніфікованого обліку. До страхового стажу не враховано період роботи в МКП «Отитрон» з 30.03.1992 по 10.08.1995, оскільки в записі трудової книжки б/н від 24.09.1973 в даті наказу про звільнення наявне виправлення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Отже, наразі підстави для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 на МКП «Отитрон» на підставі записів у трудовій книжці б/н від 24.09.1973 ? відсутні. Органи Пенсійного фонду України діяли в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

08.06.2023 до суду надійшли витребувані (вх.№18730/23) копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Згідно з ч.3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 ч.1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 21.09.2016, йому Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя з 16 серпня 2016 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

При призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 не зараховано в загальний стаж період роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 МКП «Отитрон», у зв`язку з виправленням в даті наказу на звільнення з роботи.

У зв`язку з переїздом позивача на нове місце проживання, а саме до міста Одеси, його пенсійна справа в грудні 2016 року була передана до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси.

У 2023 році позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області через веб-портал електронних послуг з заявою в якій просив перерахувати його стаж і відповідно перерахувати вже призначену йому пенсію. При цьому, в поданій заяві ОСОБА_1 зазначив, що при нарахуванні страхового стажу для призначенні йому пенсії спеціалістами пенсійного фонду була допущена суттєва помилка. Згідно запису в трудовій книжці за № 31 він був прийнятий на роботу в ТОВ НПП «Тор» заступником директора з виробництва 05.01.2004 року (наказ № 01к від 05.01.2004). Згідно запису в трудовій книжці за № 32 позивач був звільнений за власним бажанням з посади 01.04.2010 (наказ № 06 к від 01.04.2010). А відповідно до довідки про стаж, врахований для визначення права на пенсію та довідки про стаж, врахований для розрахунку пенсії позивач був прийнятий на роботу в ТОВ НПП «Тор» заступником директора з виробництва 01.01.2004, а звільнений 04.01.2010. Тобто його страховий стаж був зменшений на 3 місяці. Окрім цієї помилки з нарахування страхового стажу з невідомих йому причин спеціалістами пенсійного фонду не був зарахований його страховий стаж за період роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 про що є відповідні записи в трудовій книжці за № 23 (про прийняття на роботу) і № 24 (про звільнення з роботи) (а.с.36).

28.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало лист-відповідь №6760-5806/К-02/8-1500/23 на звернення ОСОБА_1 в якому зазначило, що розрахунок загального страхового стажу визначається сумарно згідно записів у трудовій книжці (інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами) з періодами роботи до 01.01.2004 та даних персоніфікованого обліку після 01.01.2004. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену як непрацюючій особі при страховому стажі 31 рік 2 місяці (враховано по 31.07.2014), середньомісячній заробітній платі 9219,58 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.07.2014 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 2873,46 грн. Страховий стаж враховано за записами трудової книжки, диплому та період роботи з 01.01.2004 по 04.01.2010 та з 01.02.2010 по 31.03.2010 враховано за даними персоніфікованого обліку. До страхового стажу не враховано період роботи в МКП «Отитрон» з 30.03.1992 по 10.08.1995, оскільки в записі трудової книжки від 24.09.1973 б/н в даті наказу на звільнення наявне виправлення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 168. Зазначений період роботи до страхового стажу можливо зарахувати за умови підтвердження уточнюючою довідкою.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058, визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 1, п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.06.1993 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вище було встановлено судом, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовилось зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 через наявність виправлення в даті наказу про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_1 , запис №23 та №24.

Також, відповідач відмовив у зарахуванні стажу та проведення перерахунку пенсії за період роботи з 05.01.2004 по 10.04.2010 року.

В той же час, відповідно до запису № 23 Трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 30.03.1992 його прийнято ковалем до МКП «Отитрон». Згідно з записом №24 від 10.08.1995 позивача звільнено за власним бажанням (а.с.26).

При зазначені року « 1995» було внесено виправлення та під записом містяться слова «виправленому вірити 1995», однак не проставлена печать, що завіряє виправлення.

На момент заповнення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п. 2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з п. 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо проставлення печатки на записах трудової книжки та внесення достовірних відомостей при заповненні трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та № 58.

Суд зазначає, що спірний запис №24 в трудовій книжці ОСОБА_1 містить всю необхідну інформацію, виконаний, у чіткій послідовності та відповідності датам. Крім того, означений запис у трудовій книжці скріплений підписом уповноваженої особи роботодавця.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Тобто, ОСОБА_1 не може нести відповідальність, у даному випадку матеріальну, оскільки такі обставини призвели до зменшення періоду його страхового стажу, за неналежне виконання відповідним представником роботодавця своїх обов`язків.

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звертався до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що відповідачем під час прийняття рішення про призначення пенсії досліджувався трудовий стаж позивача, проте не було належним чином встановлений період роботи 30.03.1992 по 10.08.1995 та, відповідно, не зараховано до його страхового стажу.

Крім того з запису №31 та запису №32 трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 05.01.2004 він був прийнятий на роботу в ТОВ «ТОР» заступником директора з виробництва, а 01.04.2010 звільнений за власним бажанням.

Таким чином, пенсійним органом допущено технічну помилку при зазначені даного періоду роботи позивача як « 01.01.2004 - 04.01.2010», що також є недопустимим та підлягає виправленню.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), затверджено Порядок та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону (п. 1.7, 3.3 Порядку №22-1).

Суд зазначає, що якщо відповідач, отримавши заяву про перерахунок пенсії за віком мав вжити дії для перевірки правильності даних, наведених у трудовій книжці та пенсійній справі позивача щодо спірних періодів роботи.

Проте, відповідач обмежився лише фактом того, що вказане питання вже вирішувалось іншим пенсійним органом та сукупність страхового стажу позивача навіть без спірного періоду достатня для призначення пенсії.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

Виходячи з положень ч.2 ст. 9 КАС України та встановлених обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 28.03.2023 №6760-5806/К-02/8-1500/23 ОСОБА_1 у перерахунку страхового стажу з врахуванням періоду роботу ОСОБА_1 в МПК «Отитрон» з 30.03.1992 по 10.08.1995, та періоду роботи в ТОВ «ТОР» з 05.01.2004 по 10.04.2010;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 на МКП «Отитрон» та з 05.01.2004 по 10.04.2010 заступником директора в ТОВ «ТОР».

При цьому, суд виходить з того, що відповідачем за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 взагалі не розглядалось питання та не прийнято відповідне рішення з приводу звернення позивача щодо перерахунку його пенсії, а відтак суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача в цій частині та прийняте мотивоване рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору від 08.05.2023, відповідно до якої, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн, як за дві немайнові вимоги.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 28.03.2023 №6760-5806/К-02/8-1500/23 ОСОБА_1 у перерахунку страхового стажу з врахуванням періоду роботу ОСОБА_1 в МПК «Отитрон» з 30.03.1992 по 10.08.1995 та періоду роботи в ТОВ «ТОР» з 05.01.2004 по 10.04.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.03.1992 по 10.08.1995 на МКП «Отитрон» та з 05.01.2004 по 10.04.2010 заступником директора в ТОВ «ТОР».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині перерахування призначеної йому пенсії, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА