Справа № 520/7427/23
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 р. Справа № 520/7427/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період з 25.10.2022 року по 21.03.2023 року, з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення обрахованого відповідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період затримки розрахунку при звільненні 147 календарних днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно з затримкою, існують підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період з 25.10.2022 року по 21.03.2023 року у розмірі, встановленому законодавством України. Проте, нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні зроблено не було, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов. Також, витребувано у відповідача додаткові документи.

Представником відповідача надіслано через систему "Електронний суд" відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час. Згідно з частиною 3 статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Згідно бойового розпорядження оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14 лютого 2022 року № 21т-оп безпосередньо весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 в складі механізованих військ України з початку війни і на даний час виконують завдання щодо утримання зайнятих районів, рубежів і позицій, відбиття ударів противника, прориву оборони противника, розгрому його військ, захоплення важливих районів, рубежів і об`єктів, в цілому виконують завдання з протидії збройній агресії російської федерації за для збереження незалежності та волі народу України. Командир військової частини НОМЕР_1 , який зокрема, видає накази по стройовій частині, інші розпорядчі акти, на підставі яких в тому числі здійснюється розрахунок із звільненими у запас, на момент виникнення спірних правовідносин керував боєм в найгарячіших районах бойових дій. Розрахунок з позивачем за неотримане речове майно в умовах воєнного стану проведено за першої можливості. У зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 11.11.2014 по 25.10.2022 року ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом в Збройних силах України.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено копією посвідчення ГУП Генерального штабу ЗСУ серії НОМЕР_2 від 19.05.2015 (а.с. 6).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2022 №287 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера відділення логістики штабу, звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 18.10.2022 року №325 з військової служби в запас за статтею 26 частиною 5 пунктом 3, підпунктом "г" (через сімейні обставини) Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 25.10.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Направлено на зарахування на військовий облік до Солом`янського РТЦК та СП м. Київ. Наказом визначено, яке грошове забезпечення підлягає виплаті позивачу при звільненні, зокрема, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно 9312,98 грн. (а.с. 7).

В позовній заяві позивач зазначив, що після звільнення з військової служби в запас розрахунки з нею проведено не в повному обсязі, не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в день звільнення (25.10.2022 року) в сумі 9312,98 грн. відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по-стройовій частині) №287 від 25.10.2022 року.

26.11.2022 року позивач звернувся до відповідач із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 9312,98 грн. (а.с. 8).

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що підтвердив позивач в позовній заяві, що розрахунок з позивачем за неотримане речове майно в умовах воєнного стану проведено 21.03.2023 року шляхом перерахування відповідної суми компенсації на його банківський рахунок.

У зв`язку з порушенням ВЧ НОМЕР_1 строків проведення розрахунку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України (абзац 2 частини 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII).

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок №178).

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

Згідно пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів, право на яке особа набула під час проходження служби, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовців.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Отже, у спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 20 січня 2021 року у справі № 240/12238/19, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Крім того, в постанові від 30 листопада 2020 року по справі №480/3105/19 Верховний Суд зробив висновок, що законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (№ рішення в ЄДРСР 88952400) визначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки виплата компенсації вартості за неотримане речове майно відбулася з затримкою (звільнено з військової служби - 25.10.2022 року, фактично виплачено компенсацію вартості неотриманого речового майна - 21.03.2023 року), позивач в позовній заяві просить зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 25.10.2022 року по 21.03.2023 року, з урахуванням розміру середньоденного грошового забезпечення обрахованого відповідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період затримки розрахунку при звільненні 147 календарних днів.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (надалі Порядок № 260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Щодо необхідності здійснення судом розрахунку сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби відповідно до Порядку № 100 слід звернути увагу, що ухвалою суду по даній справі витребувано у відповідача: - довідку щодо середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 ; - довідку щодо здійснення всіх виплат ОСОБА_1 при її звільненні з військової служби.

Проте, відповідачем ухвалу суду про витребування документів не виконано. Про неможливість подання або подання у встановлені судом строки витребуваних документів суд також не повідомлено.

Зважаючи, що позивачем не надано до суду документів щодо розміру грошового забезпечення, отриманого ним при звільненні з військової служби, та щодо розміру грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед його звільненням, відповідачем в свою чергу також не надано витребуваних ухвалами документів, що унеможливлює здійснення судом розрахунку сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби відповідно до Порядку № 100.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2022 №287 старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 25.10.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В наказі зазначено про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 9312,98 грн. відповідно до п.3, 4 постанови КМУ №178 від 16.03.2016 (а.с. 7).

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що підтвердив позивач в позовній заяві, що розрахунок з позивачем за неотримане речове майно в умовах воєнного стану проведено 21.03.2023 року шляхом перерахування відповідної суми компенсації на його банківський рахунок.

При цьому, стосовно причин несвоєчасної виплати позивачу компенсації вартості неотриманого речового майна представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що згідно бойового розпорядження оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14 лютого 2022 року № 21т-оп безпосередньо весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 в складі механізованих військ України з початку війни і на даний час виконують військові завдання. Командир військової частини НОМЕР_1 , який зокрема, видає накази по стройовій частині, на підставі яких здійснюється розрахунок із звільненими у запас, на момент виникнення спірних правовідносин керував боєм в районах бойових дій. Розрахунок з позивачем за неотримане речове майно проведено за першої можливості. Зважаючи на приписи ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" відповідач не має нести відповідальність за порушення строків оплати праці при звільненні позивача з військової служби.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі Закон №2136) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Частиною 3 статті 10 Закону №2136 визначено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Суд не ставить під сумнів залучення відповідача до заходів з оборони держави, проте матеріали справи не містять жодних доказів неможливості виплатити позивачу в день звільнення з військової служби належних йому до виплати сум (таких доказів відповідачем суду не надано).

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.10.2022 року (наступний день після звільнення позивача з військової служби) по 21.03.2023 року (день виплати відповідачем компенсації вартості неотриманого речового майна).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26.10.2022 року по 21.03.2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.