Справа № 360/8596/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року справа №360/8596/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Тихонов І.В.), складене у повному обсязі 30 січня 2023 року у справі № 360/8596/21за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області, в якій просить:

-визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Луганській області щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з квітня 2014 року по вересень 2018 року в розмірі 28726 гривень 85 коп.;

-зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області скасувати безпідставне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з квітня 2014 року по жовтень 2018 року у сумі 28726 гривень 85 коп.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Луганській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.10.2021 про списання суми недоїмки, штрафів та пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління ДПС у Луганській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 29.10.2021 про списання суми недоїмки, штрафів та пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та прийняти рішення відповідно до вимог пункту 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2464-VІ від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". У задоволенні інших вимог відмовлено. Не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила задовольнити її вимоги шляхом зобов`язання скасувати безпідставне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з квітня 2014 року по жовтень 2018 року у сумі 28726 гривень 85 коп. з посиланням на порушення податковим органом вимог діючого законодавства.

Крім того, не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДПС у Луганській області подало апеляційну скаргу в якій просило суд скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 360/8596/21, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що на заявника не розповсюджується дія п. 9-15 р.8 Закону України № 2464 у зв`язку з чим правомірно відмовлено у списанні не сплачених сум недоїмки з єдиного соціального внеску, про що позивача повідомлено листом.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак справа в паперовому вигляді судом не надана.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 27.09.2007 зареєстрована виконавчим комітетом Жовтневого району Луганської міської ради як фізична особа-підприємець.

За даними наявних інформаційних ресурсів ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку як фізична особа підприємець в Луганській області (Лисичанська ДПІ) у період з 27.09.2007 по 11.12.2018.

У період з 01.01.2012 по 30.09.2017 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовувалась спрощена система оподаткування (єдиний податок ІІІ група).

У період з 01.10.2017 по 11.12.2018 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовувалась загальна система оподаткування.

11.12.2018 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

Станом на 31.10.2018 в інтегрованій картці з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування АІС «Податковий блок» за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 28726,85 грн. недоїмка - 28726,85 грн., штрафи - 0 грн., пеня 0 грн.

Відповідно даних інтегрованої картки платника податку єдиного внеску за період 2014-2018 роки, станом на 31.12.2013 позивач мав переплату у сумі 788,06 грн., на 20.01.2014 недоїмка складала 11,94 грн., на 31.12.2014 недоїмка складала 2547,84 грн., на 31.12.2015 недоїмка складала 7675,16 грн., на 31.12.2016 недоїмка складала 11917,31 грн., на 31.12.2017 недоїмка складала 19243,31 грн., у 2018 році останнє нарахування здійснено 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн., недоїмка станом на 19.10.2018 складала 28726,85 грн., недоїмка станом на 31.10.2018 складала 28726,85 грн.

Таким чином, наявний податковий борг (недоїмка) податку єдиного внеску в сумі 28726,85 грн. сформовано на підставі нарахованих сум внеску за 2014 рік - 3815,79 грн., 2015 рік - 5293,88 грн., 2016 рік- 3797,64 грн., 2017 рік - 8448 грн. та 2018 рік - 7371,54 грн.

29.10.2021 позивач звернулась з заявою до відповідача про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року у сумі 28726 грн. 85коп з урахуванням положень преамбули до Закону України від 13 травня 2020 року № 592 «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників.

На заяву ОСОБА_1 від 29.10.2021 листом ГУ ДПС у Луганській області від 01.12.2021 № 10173/6/12-32-24-05-09 повідомило останню про наявність нарахувань з єдиного соціального внеску та відсутність законодавчої можливості щодо його списання.

Вважаючи протиправними дії відповідача позивач звернулась до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично не прийняв рішення про відмову у списанні заборгованості, та визнав належним способом захисту прав позивача зобов`язання податкового органу повторно розглянути заяву позивача про списання заборгованості та прийняття рішення у порядку, встановленому законом, та із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Суд апеляційної інстанції, погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі -ПК України), Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частина 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає платників єдиного внеску.

Згідно з п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема: роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 6 вказаного Закону у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 ч. 8 та ч. 12 ст. 9 вказаного Закону визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З 03.06.2020 Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-15 згідно із Законом № 592-IX від 13.05.2020, яким, із урахуванням змінам, внесених згідно із Законом № 786-IX від 14.07.2020, в редакції Закону № 1072-IX від 04.12.2020, визначено наступне:

«9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

- платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

- суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником (особою) та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Податковий орган протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми, надає територіальним підрозділам державної виконавчої служби інформацію про такі списані суми недоїмки з єдиного внеску в розрізі платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З дня винесення податковим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, на підставі наданої податковим органом інформації підлягають закінченню відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та припиняються заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску, яким здійснюється списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, відповідно до цього пункту в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судами, позивач 29 жовтня 2021 року звернулася до контролюючого органу із заявою про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464.

Податковий орган за результатами розгляду заяви позивача листом від 01.12.2021 № 10173/6/12-32-24-05-09 повідомив ОСОБА_1 про наявність нарахувань з єдиного соціального внеску та відсутність законодавчої можливості щодо його списання.

Однак, всупереч абзацу 5 пункту 9-15 розділу VIII Закону 2464-VI, який передбачає, що за результатами розгляду заяви податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, рішення, що відповідає вимогам вказаної норми, відповідачем не прийнято.

Рішення про відмову у списанні заборгованості містить лише цитування пункту 9-15 розділу VIII Закону 2464-VI, констатує факт проведення камеральної перевірки та містить посилання на висновок такої перевірки про відмову у списанні заборгованості.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає та просить суд звернути увагу, що на заяву ОСОБА_1 від 29.10.2021 листом ГУ ДПС у Луганській області від 01.12.2021 № 10173/6/12-32-24-05-09 лише повідомлено ОСОБА_1 про наявність нарахувань з єдиного соціального внеску та відсутність законодавчої можливості щодо його списання.

Водночас, суд зауважує, що лист є службовим документом, носієм доказової інформації та не створює правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що відповідач, відмовивши у списанні сум заборгованості за заявою позивача, не прийняв вмотивоване рішення, у зв`язку із чим порушення прав позивача має бути відновленим шляхом зобов`язання податкового органу повторно розглянути заяву позивача про списання заборгованості та прийняти рішення у порядку, встановленому законом, та із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності виходу за межі позовних вимог позивача на підставі вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки для повного та належного захисту прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання розглянути заяву позивача про списання податкового боргу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені здійснюється виключно за рішенням контролюючого органу, а не суду, у зв`язку із чим суд не може перебирати на себе функції податкового органу, що суперечило б статті 19 Конституції України, оскільки суд здійснює лише контроль легальності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, однак не виконує за останніх їхні функції, відтак, посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення її прав є незмістовним.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 360/8596/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв