Справа № 600/1167/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/1167/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо утримання з ОСОБА_1 коштів у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсації за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн.

Позов обґрунтовано тим, що після звільнення позивача з військової служби відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу належну йому компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та компенсацію за неотримане речове майно. 07 жовтня 2022 року відповідач скерував лист №11/6276-2-Вих, у якому повідомив, що за результатами внутрішнього аудиту з ОСОБА_1 утримано виплачену йому вихідну допомогу при звільненні. Відповідач повернув виплачену ОСОБА_1 14 травня 2022 року одноразову грошову допомогу при звільненні за рахунок невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та компенсації за неотримане речове майно.

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 5 прикордонним загоном не заперечується факт того, що колишній військовослужбовець ОСОБА_1 мав право на грошову компенсацію за неотримане речове майно на суму 40085,36 грн та на компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн. Разом з тим за результатами проведення службового розслідування та згідно змісту рекомендацій до аудиторського звіту діяльності Адміністрації прикордонної служби України встановлено, що відповідач безпідставно виплатив одноразову грошову допомогу у разі звільнення зі служби на підставах, визначених підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу" у 5 випадках, в тому числі ОСОБА_1 . Згідно розрахункового листа за вересень 2022 року, позивачу у вересні 2022 року виплачено 15882,82 грн грошової компенсації за неотримане речове майно, а суму 40085,36 грн утримано як переплату безпідставно виплаченої одноразової грошової допомоги. Таким чином, під час виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно під час проходження військової служби та компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій відшкодовано в повному обсязі виплачену одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби із розрахунку 25% місячного грошового забезпечення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем у відзиві не зазначено жодної норми, яка б надавала йому право у такий спосіб діяти, фактично не виплачуючи належні позивачу виплати у вигляді нарахованої компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, право позивача на виплату яких відповідач у відзиві не заперечує. Вказано, що відзив не містить обґрунтувань безпідставності набутих позивачем коштів згідно чинного наказу відповідача від 30.04.2022 №183-ОС, яким визначено про виплату у зв`язку із звільнення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років. З урахуванням зазначеного, відповідач, діючи не в порядку та не у спосіб, визначений законодавством, протиправно та без законних на те підстав не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн, у якийсь спосіб обернувши належні позивачу виплати на свою користь.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30 квітня 2022 року №183-ос з позивачем розірвано контракт, виключено його зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення з 30 квітня 2022 року.

З вказаного наказу та архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років у розмірі 92490,50 грн.

Згідно розрахункового листа за липень 2022 року позивачу нараховано компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40695,80 грн, утримано 610,44 грн (військовий збір), підлягає виплаті 40085,36 грн.

Відповідно до розрахункового листа за вересень 2022 року позивачу нараховано компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 56820,49 грн, утримано 40085,36 грн та 852,31 (військовий збір), виплачено 15882,82 грн.

Представник позивача звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з адвокатським запитом, в якому просив надати документальне підтвердження доведення до сум належних виплат та утримань у зв`язку із звільненням з військової служби.

Листом №11/6276-22-Вих від 07 жовтня 2022 року відповідач повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 звільнено за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» від 01.04.2022 №2169-IX набрав чинності 13.04.2022. З набранням чинності Закону №2169-1X значно розширився перелік підстав, на яких Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які, проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби. В той же час, абзацом 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII визначено: «Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров?я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв?язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв?язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.». Аналогічна норма щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у зв?язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років закладена ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII. В той же час, у разі звільнення з військової служби у період дії воєнного стану військовослужбовця чоловічої статі, який не висловив бажання продовжувати військову службу, за однією із підстав, визначених пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закон України «Про військовий обов?язок і військову службу», або військовослужбовця-жінки за однією із підстав, визначених пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», не пов?язаною із наявністю дитини (дітей) віком до 18 років, виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби, визначена ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» таким особам не передбачена. Утримання виплаченої вихідної допомоги при звільненні здійснено на підставі рекомендацій до аудиторського звіту від 27 липня 2022 року №4 за результатами внутрішнього аудиту НОМЕР_1 прикордонного загону за період з лютого по червень 2022 року.

Наказом №620-Ос від 20 вересня 2022 року внесено зміни до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.04.2022 №183-Ос, а саме: у пункті 1 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.04.2022 року №183-ОС щодо припинення (розірвання) контракту та виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 (П-004535), офіцера відділення обліку особового складу відділу кадрів, скасувати абзац щодо виплати майору ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних днів.

Вважаючи дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо утримання та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та компенсації за неотримане речове майно протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу III Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 за № 797/30665 (далі - Інструкція №475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Тому, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 (адміністративне провадження №К/9901/38716/18).

У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 грошова компенсація за неотримане речове майно до виплати становить суму 55968,18 грн, але виплачено позивачу не в повному обсязі, враховуючи те, що на користь позивача перераховано суму 15882,82 грн.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 року (далі Закон №3551-XII), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР), учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно пункту 181 Положення N 1153/2008, щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

За змістом пункту 40 Положення №1153/2008, у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Згідно пункту 3 розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2019 року у зразковій адміністративній справі №620/4218/18.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбачена особам, які саме звільняються з військової служби, що, саме по собі, унеможливлює використання вказаної додаткової відпустки військовослужбовцем в майбутньому.

Суд зазначає, що в даному випадку "первинним" правом є саме отримання відпуски, натомість отримання компенсації за її не використання є правом "вторинним", яке особа набуває при звільненні зі служби.

Стосовно правомірності здійснення виплати позивачу частини компенсації за неотримане речове майно під час служби лише у розмірі 15882,82 грн та неперерахування позивачу утриманої суми в розмірі 40085,36, а також не виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 N 5-рп/2002, від 17.03.2004 N 7-рп/2004, від 01.12.2004 N 20-рп/2004, від 09.07.2007 N 6- рп/2007).

У рішенні від 09.07.2007 N 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Матеріалами справи підтверджується, що абзацом 2 наказу від 30.04.2022 №183-ОС передбачено виплату позивачу одноразової допомоги при звільненні, яка була нарахована та виплачена позивачу в розмірі 92490,50 грн.

Однак в подальшому, після звільнення позивача з військової служби та отримання відповідно до наказу від 30.04.2022 №183-ОС позивачем одноразової допомоги при звільненні, відповідачем наказом №620-ОС від 20.09.2022 було внесено зміни до наказу від 30.04.2022 №183-ОС та скасовано абзац 2 із наказу від 30.04.2022 №183-ОС.

Судом не може бути визнано обґрунтованим та правомірним здійснення за власною ініціативою, в тому числі і у зв`язку із винесенням наказу від 20.09.2022, утримання із суми компенсації вартості речового майна та із суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій суми отриманої позивачем одноразової допомоги при звільненні. При тому, що згідно відзиву на позовну заяву відповідачем не заперечується право позивача на компенсацію вартості речового майна та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій .

Водночас матеріалами справи не підтверджується, що позивачем була надана згода на будь-яке утримання чи повернення указаних вище коштів відповідачу, які були перераховані відповідачем.

Відповідачем не обґрунтовано, на підставі якої норми законодавства він за власною ініціативою здійснив утримання коштів у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсації за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн.

Суд вважає посилання відповідача на те, що у разі звільнення з військової служби у період дії воєнного стану військовослужбовця чоловічої статі, який не висловив бажання продовжувати військову службу, за однією із підстав, визначених п. п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", або військовослужбовця-жінки за однією із підстав, визначених п. п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не пов`язаною із наявністю дитини (дітей) віком до 18 років, виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби, визначена ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" таким особам не передбачена, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджують правомірність утримання відповідачем спірних сум.

Доводи відповідача про безпідставність нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні оцінці не підлягають, адже указане питання не є предметом даного позову.

Таким чином, відповідачем не доведено суду законність здійснення утримань із суми компенсації вартості неотриманого речового майна та суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у зв`язку із, як стверджує відповідач, безпідставною виплатою позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 92490,50 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Тому суд зобов`язує відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн.

Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відзиву є безпідставними.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо утримання з ОСОБА_1 коштів у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсації за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40085,36 грн та компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 40085,36 грн.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 21 червня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк