Справа № 160/8365/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2023 року Справа № 160/8365/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Державної установи «Центр пробації» (далі ДУ «Центр пробації, відповідач), в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 01.09.2006 р. по 28.02.2023 р. він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба) й на момент звільнення (28.02.2023 р.) згідно з наказом ДУ «Центр пробації» «Про особовий склад» №161/К від 20.02.2023 р. вислуга років позивача в календарному обчисленні становила 23 роки 05 місяців 08 днів та в пільговому обчисленні - 28 років 11 місяців 07 днів. 08.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до ДУ «Центр пробації» із заявою про підготовку та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідних документів для призначення пенсії, однак отримав відповідь на подану заяву, з якої вбачається, що оскільки календарної вислуги не вистачає для призначення пенсії за вислугою років, то відповідач не вбачає підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення пенсії позивачу. Позивач не погоджується з цією позицією відповідача та вважаю допущену ДУ «Центр пробації» бездіяльність протиправною з огляду на те, що відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. «б» - «д», «ж» ст. 12 цього закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Так, позивач зазначає, що пільгова вислуга років позивача складає 28 років 11 місяців 07 днів, що є достатньою для призначення пенсії відповідно до вказаного закону. Тобто, після звільнення позивача зі служби в ДУ «Центр пробації» відповідач мав підготувати та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення позивачу пенсії. Вважаючи допущену відповідачем бездіяльність протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04.05.2023 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ДУ «Центр пробації» відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що Центр пробації є державною установою, яка відповідно до норм Закону №2262 та Порядку, у разі наявності права особи, оформляє і подає до органів, що призначають пенсію документи, а органи Пенсійного фонду приймають рішення щодо призначення чи відмови в призначенні пенсії. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 12 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. При цьому, відповідач наголосив, що на день звільнення позивача зі служби його вислуга років у календарному обчисленні становила 23 роки 05 місяців 08 днів. Таким чином, на думку відповідача, у ОСОБА_1 відсутня необхідна кількість вислуги років для підготовки та надання документів для призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим у ДУ «Центр пробації» немає законних підстав для підготовки та направлення документів для призначення пенсії за вислугу років до пенсійного органу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.09.2006 р. по 28.02.2023 р. проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба), що підтверджується відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.07.2018 р.
Згідно з наказом ДУ «Центр пробації» «Про особовий склад» за №161/к від 20.02.2023 р. майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора Довгинцівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області згідно п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 28.02.2023 р.
За змістом цього наказу вислуга років позивача на день звільнення (28.02.2023 р.) в календарному обчисленні становить 23 років 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 11 місяців 07 днів.
08.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до ДУ «Центр пробації» із заявою про підготовку та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2017 р. для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У відповідь на це звернення ДУ «Центр пробації» направлено позивачу лист за №112/Н-118/10/Ян-23 від 27.03.2023 р., в якому зазначено про відсутність підстав для підготовки та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з огляду на те, що призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі пільгової вислуги років Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. та постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 р. не передбачено, в той час як календарна вислуга років позивача є меншою, ніж передбачено вимогами вказаного Закону для призначення пенсії за вислугою років.
Не погоджуючись із допущеною відповідачем бездіяльністю, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. (далі - Закон №2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
За приписами п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-XII, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» ст. 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Суд з`ясував, на момент звільнення позивач мав загальний трудовий стаж у календарному обчисленні 23 роки 05 місяців 08 днів, а в пільговому обчисленні - 28 років 11 місяців 07 днів.
Водночас, у даному випадку в межах розгляду цієї справи підлягає розгляду питання щодо наявності чи відсутності у відповідача обов`язку оформити та направити документи до відповідного Пенсійного фонду для вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії чи відмови у такому.
Зважаючи на вищенаведене, в даній справі суд не надає оцінки наявності чи відсутності у позивача необхідного стажу для виходу на пенсію за вислугою років відповідно до положень Закону №2262-ХІІ.
Положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713-IV від 23.06.2005 р. (далі Закон №2713-IV) визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Частиною 3 статті 23 Закону №2713-IV передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до №2262-XII.
При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України (ч. 4 ст. 23 Закону №2713-IV).
Згідно зі ст. 17 Закону №2262-ХІІ, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «з» ст. 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
У відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону №2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 р. затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).
Згідно з п. 1 Порядку №393, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.
За приписами п. 2-1 Порядку, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
У силу п.п. «в» п. 3 Порядку №393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, крім іншого, один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
В свою чергу, у статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже, Законом №2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Разом з тим, суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» №1522 від 02.11.2006 р. врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. (далі - Порядок №3-1).
Пунктом 1 Порядку №3-1 визначено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.
Відповідно до положень Порядку №3-1, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
Пунктами 12 і 13 Порядку №3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.
У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.
Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.
Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.
З аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що на ДУ «Центр пробації», у випадку вирішення питання про призначення пенсії відповідно до вище вказаного Закону, покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.
Слід зазначити, що відповідач не заперечує проти обов`язку оформлення та подання до Пенсійного фонду відповідних документів для призначення заявнику пенсії, однак наголошує, що виконання такого обов`язку можливе лише за наявності в такої особи права на призначення пенсії за вислугу років.
Суд зауважує, що висновки щодо наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років має бути розглянуто уповноваженим на те органом, а саме Пенсійним фондом на підставі аналізу та перевірки необхідних документів з урахуванням положень Закону №2262-ХІІ та Порядку №393.
При цьому, в разі наявності спору щодо призначення пенсії, вказані правовідносини підлягають вирішенню в судовому порядку між особою та пенсійним органом.
Виходячи з викладеного, суд зауважує, що рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ приймають органи Пенсійного фонду України згідно з положеннями ст. 49 вказаного Закону.
Аналізуючи зміст зазначених норм та положень, суд зауважує, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону №2262-ХІІ.
Водночас, на ДУ «Центр пробації» у випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії відповідно до вищевказаного Закону покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію необхідних для цього документів.
За таких обставин, отримавши заяву позивача про підготовку документів для призначення пенсії, ДУ «Центр пробації» в межах своїх повноважень мала лише підготувати такі документи та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вирішення питання про призначення/відмови у призначенні пенсії, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності необхідного для призначення пенсії знаходиться поза межами повноважень структурного підрозділу ДУ «Центр пробації».
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не надавши до пенсійного органу документи, необхідні для призначення позивачеві пенсії чи відмови у її призначенні та перевищив свої повноваження щодо вирішення питання чи наявне у позивача право на призначення пенсії за вислугу років чи ні.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним захистом прав позивача є зобов`язання ДУ «Центр пробації» підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені Порядком №3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073, 60 грн., що підтверджено наявною у матеріалах справи роздруківкою електронної квитанції від 18.04.2023 р.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 139, 159, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса