Справа № 140/3405/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3405/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 35588,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2011 позивачу видане свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю за №599. З 27.12.2019 позивачем було зупинено адвокатську діяльність на підставі поданої нею заяви, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру адвокатів України, та на даний час не поновлено.

Позивач зазначила, що 27.02.2023 з застосунку «Дія» дізналася про відкриття виконавчого провадження №70012028 щодо неї, а 28.02.2023 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та вимогою ГУ ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У, згідно якої, у позивача станом на 01.08.2022 наявна недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 35588,74 грн.

Вважає оскаржувану вимогу ГУ ДПС у Волинській області від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У протиправною та такою, що підлягають скасуванню, оскільки у неї як у самозайнятої особи, відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.

Зазначає, що відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім, фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страховрго внеску на місяць. Таким чином, особи, які провадять в тому числі незалежну професійну діяльність - адвокатську, вважаються самозайнятими особами та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому позивач зазначає, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

З 27.12.2019 позивач не здійснювала адвокатської діяльності тане отримувала доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи.

З наведених підстав позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 22.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві на позов від 06.04.2022 просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 21.11.2011 ОСОБА_1 видане свідоцтво за №599 про право на зайняття адвокатською діяльністю та взято на облік як самозайняту особу, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат). Даних про те, що позивач зупиняла адвокатську діяльність податковому органу не надавалось.

Крім того, позивачем не було надано до податкового органу жодних доказів щодо сплати ЄСВ за будь- який період як нею самою так і роботодавцем.

Вказав, що статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено коло платників єдиного внеску, до яких, зокрема, належать особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність. Цим же Законом визначено своєчасне нарахування, обчислення та сплата єдиного внеску. Крім того, з 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесені зміни до Закону №2464-VI. Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, незалежно від того отримують вони дохід чи ні, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого визначений станом на 01 січня поточного року, та з 01.01.2017 становить 704,00 грн, а з 01.01.2018 819,06 грн, з 01.01.2019 918,06 грн, з 01.01.2020 1039,06 грн, з 01.09.2020 1100,00 грн, з 01.01.2021 1320,00 грн, з 01.12.2021 1430,00 грн.

Згідно облікових даних інформаційної системи податкового органу платника податків, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з ЄСВ становить 35588,74 грн.

ГУ ДПС у Волинській області на підставі ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних Автоматизованої інформаційної системи Податковий блок ОСОБА_1 була надіслана податкова вимога від 12.11.2020 №Ф-8378-13.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Вважає, що сформувавши оскаржувану вимогу від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У про сплату боргу (недоїмки), ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно в межах повноважень та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства.

З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 28.12.2011 ОСОБА_1 на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №6/172 від 21.12.2011 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що їй видано відповідне свідоцтво за №599 (а.с.8) та). ОСОБА_1 взята на облік в податковому органі як самозайнята особа, яка має намір проводити незалежну професійну діяльність в галузі права (адвокатська практика).

З 27.12.2019 позивачем було зупинено адвокатську діяльність на підставі поданої нею заяви, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру адвокатів України та на даний час не поновлено (а.с.9).

Згідно наданих до матеріалів справи облікових даних автоматизованої інформаційної системи податкового органу Податковий блок, станом на 31.01.2021 заборгованість позивача з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 35588,74 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних нарахувань за 2017-2020 роки, а саме:

09.02.2018 за 2017 рік в сумі 8448,00 грн;

19.04.2018 за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

21.01.2019 за ІV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.04.2019 за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

19.07.2019 за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

21.10.2019 за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

20.01.2020 за ІV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

21.04.2020 за І квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн;

20.07.2020 за ІІ квартал 2020 року в сумі 1039,06 грн;

19.10.2020 за ІІІ квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн.

ГУ ДПС у Волинській області надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-8378-13 на суму 35588,74 грн (про заборгованість з ЄСВ станом на 31.10.2020) зі сплати єдиного внеску відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка повернулась на адресу податкового органу з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.5).

У лютому 2023 року позивач у застосунку «Дія» отримала повідомлення про те, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №70012028 від 06.10.2022 про стягнення з неї заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн на підставі винесеної ГУ ДПС у Волинській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У (а.с.6-7).

Разом з тим, як вбачається з наданих до матеріалів справи індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, позивач у період з серпня 2011 року по січень 2018 року (включно) працювала в КП «Інформаційно-аналітичний центр «Волиньенергософт», а в період з вересня 2014 року і по теперішній час працює в ТОВ «Павлівський пивзавод», що підтверджується також довідкою від 29.05.2023 №66, виданою ТОВ «Павлівський пивзавод». За вказані періоди роботи позивачу роботодавцями нараховувалась та виплачувалась заробітна плата з якої сплачувались внески з ЄСВ.

Не погоджуючись із вимогою про сплату (боргу) недоїмки від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Підпункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Іноземці та особи без громадянства, які стали на облік у контролюючих органах як самозайняті особи, є резидентами і у річній податковій декларації поряд з доходами від провадження незалежної професійної діяльності мають зазначати інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи. Під час виплати суб`єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов`язаних з такою діяльністю, податок на доходи у джерела виплати не утримується в разі надання такою фізичною особою копії довідки про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, відносини за яким встановлено трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VI ). В силу вимог частини першої статті 2 даного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на податкові органи покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною першою статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей; в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, - здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви; в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону - здійснюється на підставі подання копії свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, передбачено, що контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Законом України від 06.12.2016 №1774- VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актівУкраїни внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підриємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%, де 3200,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%, де 3723,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року); мінімальний страховий внесок у 2019 році становив 918,06 грн на місяць (4173,00 грн х 22%, де 4173,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року); мінімальний страховий внесок з 01 січня 2020 року становив 1039,06 грн на місяць (4723,00 грн х 22%, де 4723,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року), а з 01 вересня 2020 році становив 1100,00 грн на місяць (5000,00 грн х 22%, де (5000,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 вересня 2020 року).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Волинській області було нараховано позивачу як самозайнятій особі, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат) єдиний соціальний внесок за 2017 - 2020 роки на загальну суму 35588,74 грн, про що зазначено у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У. З облікової картки платника податків по податку «єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (код класифікації доходів бюджету 71040000)» слідує, що за 2017 рік сума боргу становить 8 448,00 грн (704,00 грн х 12 місяців); за 2018 рік 9828,72 грн (819,06 грн х 12 місяців), за 2019 рік 11016,72 грн (918,06 грн х 12 місяців), за ІІІ квартали 2020 року 6295,30 грн (1039,06 грн х 6 місяців).

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 27.02.2020 у справі №0440/5632/18, від 28.05.2020 у справі №200/10723/18-а, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Якщо самозайнята особа є застрахованою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску платником ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Оскільки Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності, а із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні вказаного Закону позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї у період, за який винесена оскаржувана вимога, повинен був нараховувати та сплачувати роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключало б обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як встановлено судом, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У включає нарахування відповідачем ЄСВ за 2017 - 2020 роки на загальну суму 35588,74 грн

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, позивач в охоплений вимогою період (з січня 2017 року по січень 2018 року (включно)) працювала в КП «Інформаційно-аналітичний центр «Волиньенергософт», за що їй була нарахована та виплачена заробітна плата: січеньберезень 2017 року 5250,00 грн щомісячно, квітень 2017 року 5057,51 грн, травень 2017 року 5250,00 грн, червень 2017 року 4928,59 грн, липень 2017 року 5220,32 грн, серпень 2017 року 5312,31 грн, вересень 2017 року 5366,20 грн, жовтень 2017 року 5110,67 грн, листопад 2017 року 4634,44 грн, грудень 2017 року 5429,00 грн, січень 2018 року 3822,74 грн, з якої було сплачено ЄСВ.

При цьому розмір заробітної плати, з якої підлягали сплаті внески з ЄСВ, був не меншим ніж встановлений мінімальний розмір заробітної плати у 2017 році - 3200,00 грн та у 2018 році - 3723,00 грн.

Відтак, висновки відповідача про необхідність сплати позивачем ЄСВ за період з січня 2017 року по січень 2018 року (включно) є хибними, оскільки у даний період позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю не реалізовувала, оскільки була найманим працівником в КП «Інформаційно-аналітичний центр «Волиньенергософт» і роботодавець за період з січня 2017 року по січень 2018 року (включно) щомісячно сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від суми нарахованої їй заробітної плати, який перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідачем суду не надано доказів, що позивач за період з січня 2017 року по січень 2018 року (включно) отримувала дохід від адвокатської діяльності

Таким чином, нарахування податковим органом позивачу суми ЄСВ за період з січня 2017 року по січень 2018 року (включно) в сумі 9267,06 грн (за 2017 рік - 8448,00 грн; січень 2018 року - 819,06 грн) є протиправним.

Крім того, з 27.12.2019 позивачем було зупинено адвокатську діяльність на підставі поданої нею заяви, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру адвокатів України, та на даний час не поновлено, а відтак з січня 2020 року по даний час позивач не здійснює адвокатську діяльність та не отримує дохід від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку у неї сплати єдиного внеску як самозайнятої особи за вказаний період.

Таким чином, нарахування податковим органом позивачу суми ЄСВ за 2020 рік у розмірі у розмірі 6295,30 грн (1039,06 грн х 6 місяців) є протиправним.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, позивач в охоплений вимогою період (з лютого 2018 року по грудень 2019 року (включно)) працювала в ТОВ «Павлівський пивзавод», за що позивачу була нарахована заробітна плата: лютий 2018 року 1862,50 грн, березень 2018 року 1876,17 грн, квітень 2018 року 1876,73 грн, травень 2018 року 2376,73 грн, червень 2018 року 2379,25 грн, липень 2018 року 2179,97 грн, серпень 2018 року 2106,67 грн, вересень 2018 року 2370,00 грн, жовтень 2018 року 2370,00 грн, листопад 2018 року 2370,00 грн, грудень 2018 року 2396,20 грн, всього нараховано та виплачено позивачу заробітної плати за 11 місяців 2018 року 24164,22 грн; січень 2019 року 2587,50 грн, лютий 2019 року 2587,50 грн, березень 2019 року 2600,63 грн, квітень 2019 року 2605,03 грн, травень 2019 року 2605,03 грн, червень 2019 року 2607,13 грн, липень 2019 року 2597,50 грн, серпень 2019 року 2555,15 грн, вересень 2019 року 2567,43 грн, жовтень 2019 року 2602,50 грн, листопад 2019 року 2602,50 грн, грудень 2019 року 2627,83 грн, всього нараховано та виплачено позивачу заробітної плати за 2019 рік 31145,73 грн, з якої роботодавцем було сплачено ЄСВ.

При цьому розмір заробітної плати з якої підлягали сплаті внески з ЄСВ у 2018 році - 3723,00 грн та у 2019 році - 4173,00 грн. Тобто, за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року (включно)) роботодавець ТОВ «Павлівський пивзавод» (на якому ОСОБА_1 працювала за сумісництвом на посаді юриста), нараховував та виплачував позивачу заробітну плату у розмірі меншому ніж встановлений мінімальний розмір заробітної плати, а відтак роботодавцем за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року (включно)) сплачувався ЄСВ у розмірі меншому ніж мінімальний страховий внесок.

Так, за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року (включно)) позивач, як самозайнята особа, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат) мала б сплати ЄСВ за 11 місяців 2018 року у розмірі 9009,66 грн (819,06 грн х 11 місяців), за 2019 рік 11016,72 грн (918,06 грн х 12 місяців). Натомість роботодавцем ТОВ «Павлівський пивзавод» сплачено за позивача ЄСВ за 11 місяців 2018 року у розмірі 5316,13 грн, за 2019 рік у розмірі 6852,06 грн, тобто у розмірі меншому ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, відповідачем правомірно нараховано позивачу ЄСВ за 11 місяців 2018 року у розмірі 3693,53 грн (9009,66 грн - 5316,13 грн) та за 2019 рік у розмірі 4164,66 грн (11016,72 грн - 6852,06 грн), якого не вистачає до необхідного мінімального страхового внеску та який позивачем мав бути доплачений самостійно як самозайнятою особою.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував ОСОБА_1 ЄСВ за період з січня 2017 року по січень 2018 року (включно) у розмірі 9267,06 грн, за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року у розмірі 12168,19 грн та за 2020 рік у розмірі у розмірі 6295,30 грн, а всього на суму 27730,55 грн.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами та з урахуванням позиції Верховного суду, дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-14971-13 є частково протиправною та підлягає скасуванню в сумі 27730,55 грн. В решті суми вимога є такою, що винесена правомірно.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З наведених вище підстав на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області суд присуджує до відшкодування судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 836,54 грн, сплачений квитанцією №0.0..1 від 02.03.2023.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 12.11.2020 №Ф-8378-13-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 27730,55 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 836,54 грн (вісімсот тридцять шість гривень 54 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук