Справа № 480/5967/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
20 червня 2023 року Справа № 480/5967/23
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, встановлення факту, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить:
- визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсійного забезпечення на основі архівних довідок від 01.02.2022 № 1/3-183, № 1/3-184, № 1/3-185, виданих філією Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації;
- встановити факт отримання ОСОБА_1 заробітної плати на підставі довідки від 22.01.1992 № 7, виданої фінансовою частиною в/ч НОМЕР_1 , у таких розмірах:
серпень 1988 року - 178,90 крб.;
липень 1990 року - 213,02 крб.;
жовтень 1990 року - 192,00 крб.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 згідно з архівними довідками від 01.02.2022 № 1/3-183, № 1/3-184, № 1/3-185, виданими Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, з 12.08.2022, узявши для обрахунку період з січня 1986 року по грудень 1990 року (60 місяців), з урахуванням раніше виплачених сум.
Вивчивши зміст позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимоги про встановлення факту з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Як вбачається з матеріалів позову, позивач просить суд, зокрема, встановити факт отримання нею заробітної плати на підставі довідки від 22.01.1992 № 7, виданої фінансовою частиною в/ч НОМЕР_1 , у таких розмірах:
серпень 1988 року - 178,90 крб.;
липень 1990 року - 213,02 крб.;
жовтень 1990 року - 192,00 крб.
Відповідно до п. 1, абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що грунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Тобто, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.
Аналізуючи викладені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
У свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.
Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суд має виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.
Як зазначено вище, позивач просить встановити факт отримання нею заробітної плати на підставі довідки від 22.01.1992 № 7, виданої фінансовою частиною в/ч НОМЕР_1 , у таких розмірах:
серпень 1988 року - 178,90 крб.;
липень 1990 року - 213,02 крб.;
жовтень 1990 року - 192,00 крб., тобто факт, що має юридичне значення.
На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Позивач звернулася до суду з цим позовом для встановлення факту отримання нею заробітної плати на підставі довідки від 22.01.1992 № 7, виданої фінансовою частиною в/ч НОМЕР_1 , у таких розмірах:
серпень 1988 року - 178,90 крб.;
липень 1990 року - 213,02 крб.;
жовтень 1990 року - 192,00 крб. для подальшого врахування цих сум під час здійснення перерахунку та виплати її пенсії.
У свою чергу, до юрисдикції адміністративних судів не віднесено розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки такі справи вирішуються згідно з розділом IV Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, цей спір виник про цивільне право, а саме є спором щодо встановлення факту, що має юридичне значення для подальшого перерахунку та виплати пенсії.
Суд зауважує, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень дій чи бездіяльності, є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Тобто спір у справі в цій частині позовних вимог не є публічно-правовим. Такий спір має приватноправовий характер та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Із поданого заявником позову вбачається, що спір в частині вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, не є публічно-правовим і не підпадає під визначення адміністративної справи, наведене у п. 1, абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, а тому в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягає, оскільки юрисдикція адміністративних судів, встановлена ст. 19 КАС України, на цей спір не поширюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Враховуючи, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні статті 6 Конвенції.
Суд роз`яснює позивачу, що в частині вимоги про встановлення факту вона може звернутися з позовом до суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, встановлення факту, зобов`язання вчинити дії в частині вимоги про встановлення факту.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи в частині вимоги про встановлення факту віднесено до суду цивільної юрисдикції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя Л.М. Опімах