Справа № 440/6127/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/6127/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач; ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, викладене у листі від 03.04.2023 №5816-5637/К-02/8-1600/23, про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, відкритий в АК КБ "Приватбанк";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 шляхом перерахування на особовий рахунок, відкритий в АК КБ "Приватбанк".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 07.09.2022 №1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та з 24.02.2023 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Користуючись своїм правом про вибір банківської установи, позивач подав до пенсійного органу заяву про виплату пенсії через банківську установу АТ КБ "ПриватБанк", на яку відповідач повідомив, що виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 через АТ "Державний ощадний банк України". Позивач повторно звернувся із заявою про виплату пенсії через банківську установу АТ КБ "ПриватБанк", на яку отримав відмову, оформлену листом від 03.04.2023 №5816-5637/К-02/8-1600/23, яка, за твердженням позивача порушує вимоги статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та право позивача на соціальне забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у справі №440/6127/23. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6127/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази та встановлено строк для їх надання до суду.

06 червня 2023 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області на позовну заяву /а.с. 30-32/, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" передбачено, що виплата пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Пояснює, що законодавець позбавив Управління можливості щодо перерахунку пенсії через рахунки ПАТ КБ "ПриватБанк". Пенсія за віком позивачу призначена з 24.02.2023 протоколом (рішенням) №38 від 22.03.2023, рішення щодо відмови у виплаті пенсії відповідачем не приймалося, листом позивача повідомлено, що виплата призначеної пенсії до надходження заяви про перерахування коштів через відділення Ощадбанку проводитись не буде.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Згідно довідки від 07.09.2022 №1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої ОСОБА_1 , зареєстроване місце позивача: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 /а.с. 37/.

22.02.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, у якій просив пенсію виплачувати через рахунок, відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк" /а.с. 36/.

ОСОБА_1 з 24.02.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується рішенням №38 від 22.03.2023 /а.с. 39/.

Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 28.03.2023 №1600-0217-8/22707 позивача повідомлено, що йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24.02.2023 як внутрішньо переміщеній особі. До заяви про призначення пенсії за віком від 22.02.2023 позивачем була додана довідка з реквізитами АТ КБ "ПриватБанк". Зазначено, що виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (зі змінами). Зазначеною постановою передбачено, що з 01 липня 2016 року виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв АТ Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, для розгляду питання виплати призначеної пенсії рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр) за адресою, зазначеною у цьому листі. Роз`яснено можливість подати заяву про перерахування пенсії на поточний рахунок в банку через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою кваліфікаційного електронного підпису (КЕП).

На звернення позивача на веб портал Пенсійного фонду від 22.03.2023 щодо виплати пенсії через відділення Приватбанку, листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 03.04.2023 №5816-5637/К-02/8-1600/23 позивачу повідомлено, що виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Враховуючи викладене, виплата призначеної пенсії, до надходження заяви про перерахування коштів через відділення Ощадбанку, проводитись не буде /а.с. 35/.

Не погодившись з відмовою у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, відкритий в АК КБ "Приватбанк", оформленою листом від 03.04.2023 №5816-5637/К-02/8-1600/23, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Частиною 1, 3 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено судом згідно довідки від 07.09.2022 №1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої ОСОБА_1 , зареєстроване місце позивача: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 /а.с. 37/.

ОСОБА_1 з 24.02.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується рішенням №38 від 22.03.2023 /а.с. 39/.

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII "Про Кабінет Міністрів України" (далі - Закон №794-VII), Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

В силу статті 117 Конституції України, яка кореспондує зі статтею 49 Закону 794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Стаття 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначає повноваження Кабінету Міністрів України з питань забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, зокрема, Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин установлено, що: призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Пенсійного фонду України внутрішньо переміщеним особам, крім осіб, зазначених в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 р. № 269 та від 20 березня 2022 р. № 332, (далі - внутрішньо переміщені особи) здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що зазначені приписи постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 637 суперечать статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки частиною 1 цієї норми передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, та саме такий порядок і встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 637, який розповсюджується на внутрішньо переміщених осіб.

У постанові Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №826/11272/16, у якій ключовим питанням було внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України, що стосувалися саме проведення соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, через рахунки та мережу установ і пристроїв Ошадбанку, викладено такі висновки щодо застосування норм права: "За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI) дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Законом № 5207-VI передбачено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; повагу до гідності кожної людини; забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

При цьому, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно з частинами першої та другої статті 8 Закону № 5207-VI розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації.

В пояснювальній записці до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та їх інформування про порядок взяття на облік» зазначено, що у проекті акта відсутні положення, які містять ознаки дискримінації.

Метою прийняття проекту акту є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансування тероризму.

Аналіз наведених норм права, свідчить про те, що оскільки внутрішньо переміщені особи, зокрема, потребують спеціального захисту з боку держави, надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом, встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян, тому оспорювані позивачем зміни до Постанови № 637 не можуть вважатися дискримінаційними в розумінні положень Закону № 5207-VI.".

У постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №826/27185/15 викладено висновки про те, що "Кабінет Міністрів України з урахуванням ситуації, яка існувала в країні, та з метою забезпечення контролю за використанням бюджетних коштів і коштів Пенсійного фонду України визначив механізм забезпечення прав осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, та проведення виплат пенсій, грошової допомоги таким особам. Надання можливості забезпечення виплат через установи уповноваженого банку, який має найбільш розгалужену мережу банківських установ, пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та розрахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам зумовлено об`єктивною необхідністю у соціальному забезпеченні десятків тисяч осіб, що входять до перелічених категорій.".

Отже, позивача не було позбавлено права на отримання пенсії, між тим, держава для забезпечення дотримання соціальних гарантій внутрішньо переміщеним особам розробила механізм здійснення соціальних виплат і те, що позивач може отримувати пенсію тільки у відділеннях Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», зважаючи на особливий статус внутрішньо переміщених осіб, є навпаки додатковою гарантією для забезпечення внутрішньо переміщеним особам, незалежно від їх місцезнаходження, виплати пенсій та інших виплат.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №826/11829/16.

Постанова Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не тільки надає можливість забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й водночас не позбавляє відповідних одержувачів коштів права отримати такі виплати та, за необхідності, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 шляхом перерахування на особовий рахунок, відкритий в АК КБ "Приватбанк", а не через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, як встановлено законодавством України.

Позивач скористався правом на звернення до адміністративного суду, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги розглянуті судом по суті. Проте, враховуючи обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

При прийнятті рішення у даній справі суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С.Сич