Справа № 200/1432/23
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року Справа№200/1432/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» (юридична адреса: Донецька область, Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Побєди, 49, ) до Львівської митниці держмитслужби (юридична адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, ) про скасування картки відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації 23UA78U7,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» (далі також позивач, ТОВ «МЕРКУРІЙ», Підприємство) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Львівської митниці держмитслужби (далі також відповідач, митниця, Львівська митниця) про скасування картки відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації 23UA78U7.

Позивач просив суд скасувати картку відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації 23UA78U7, за якою товар випущено у вільний обіг, відповідно до відомостей щодо митної вартості заявлених у митній декларації 23UA25U6, за якою відмовлено у митному оформленні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2023 року до Львівської митниці була подана ВМД для митного оформлення №23UA25U6 Після прийняття товару до митного оформлення від митниці надійшов запит з проханням надати додаткові документи. Відповідачу була дана відповідь, що всі існуючи із запрошених документів вже надані та інших надано не може бути. У митному оформленні було відмовлено карткою відмови № UA209170/2023/000711 з таких причин: «Неможливість завершення м/о по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 45, 46, 43, 44 ЕМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2023 року UA209000/2023/900093/1) ст. 54 п. 6, ст. 55 Митного Кодексу України. Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».

Отже, на думку позивача, зазначена причина є абсурдною лише тому, що відповідач вважає ВМД, яка подавалася 20.02.2023 року заповнена з порушенням тому, що в ній не зазначено рішення відповідача від 23.02.2023 року. На думку представника позивача це свідчить про те, що з 20 лютого до 23 лютого ніщо не перешкоджало здійснити митне оформлення, тобто, жодних обставин, що суперечать випуску товару у вільний обіг не було виявлено. І лише 23.02.2023 року відповідач виявив обставину, яка суперечить випуску товару у вільний обіг це прийняте ним самим (відповідачем) 23 лютого 2023 року рішення про коригування митної вартості.

Отже, вважаючи що вказані дії Львівської митниці держмитслужби суперечать закону, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» у задоволенні позовних вимог.

Свою правову позицію відповідач виклав у наступному.

Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № UA209170/2023/013325 від 20.02.2023 року (далі МД) було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та було виявлено наступне: 1) відповідно до ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року), вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Проте, подана CMR б/н від 17.02.2023 року не містить підпису чи печатки відправника. Надана CMR не відповідає вимогам Конвенції; 2) У графах 16, 23-. CMR- наявні печатки та реквізити ТОВ «Одрі», проте рахунок про транспортні витрати № 18 від 20.02.2023 року видано ФОП ОСОБА_1 , документів, що підтверджують взаємовідносини названих сторін відсутні; 3) договір на перевезення до митного оформлення не подавався, що є порушенням вимог частини 2 статті 53 та частини 10 статті 58 Митного кодексу України (далі МКУ) та, відповідно до частини 6 статті 54 МКУ, є підставою для відмови у митному оформлені за заявленою декларантом митною вартістю; 4) відомості щодо складових митної вартості (навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, а відомості про транспортування відповідно до рахунку на перевезення від 20.02.2023 року №18 становлять 93210,48 грн. Проте декларантом заявлено 62027,00 грн., що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

Таким чином, у поданих документах виявлено розбіжності, відсутність документів, визначених ч. 2 ст. 53 МКУ та частини 10 статті 58 МКУ та, відповідно до частини 6 статті 54 МКУ, є підставою для відмови у митному оформлені за заявленою декларантом митною вартістю (відсутній договір на перевезення).

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. переклади документів відповідно до вимог ст. 254 МКУ.

На вимогу декларантом документи надано: проформу; платіжний, документ, комерційна пропозиція. Інших документів згідно вимоги не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МКУ, заявлену митну вартість не визнано.

Відповідачем також наголошено на тому, що обов`язок доведення заявленої у митній декларації митної вартості лежить на декларантові. При цьому для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідач також зазначив, що відомості щодо складових митної вартості (навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, а відомості про транспортування відповідно до рахунку на перевезення від 20.02.2023 року № 18 становлять 93210,48 грн. проте декларантом заявлено 62027,00 грн., що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

Основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

Числове значення заявленої митної вартості перевірити в даному випадку не можливо. Тому, вимога митного органу про надання додаткових документів була скерована у зв`язку із наявністю підстав, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості. На вимогу митного органу належних додаткових документів, які б спростовували виявлені розбіжності декларантом не надано. Сумніву митного органу не спростовано.

Представник відповідача звернув увагу суду на той факт, що джерелом для визначення митної вартості товару львівська митниця взяла з митної декларації № UA206020/2023/000731 від 18.10.2022 року. Із графи 8 митних декларацій видно, що отримувачем товару в обох випадках є ТОВ «Меркурій», тобто, Львівська митниця як джерело для коригування брала митну декларацію того ж підприємства. Окрім того, завозився в обох випадках такий самий товар «парафін із вмістом масел менш як 0,75%....», з ідентичним кодом товару згідно УКТЗЕД 27122090 (графа 33 МД), в обох деклараціях товари походять із Китаю (графа 34 МД), в межах одного і того ж контракту FD*2812/20 від 28.12.2020 року.

Відповідач зазначає, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить скасувати картку відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації № 23UA78U7. В той же час, відповідач вказує на те, що позивачем не оскаржується рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2023/900093/1 від 23.02.2023 року, яким власне вносилися коригування в ціну, а оскаржує картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209170/2023/000711, яка є похідною від рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2023/900093/1.

Отже, на переконання відповідача, вимога позивача «зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації № 23UA78U7» - не підлягає задоволенню, оскільки таке суперечитиме чинному рішенню про коригування митної вартості.

Крім того, представник відповідача підкреслив, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів. Отже, документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані ТОВ «Меркурій» не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню.

Таким чином, представник відповідача вказує на те, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому крім іншого зазначив, що всі складові митної вартості підтверджені документально та надані разом з митною декларацією. Жодних підстав, передбачених законом, не застосовувати основний (перший) метод відповідачем не наведено. Це свідчить про порушене право позивача на застосування основного (першого) методу визначення митної вартості, яке має бути відновлене, а відмова у митному оформленні визнана протиправною.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив також, що відповідач не навів жодних обставин, які суперечать положенням ст. 58 МК України, згідно з якими неможливо визначити митну вартість за основним (першим) методом. Необхідність перевірки правильності обрання відповідачем одного з другорядних методів виникне лише після того, як буде доведено, що митна вартість не може бути визначена за основним (першим) методом.

На думку представника позивача, відповідач також помилково вважає, що рішення про відмову у митному оформленні є похідним від рішення про коригування митної вартості. У самій назві рішення про коригування митної вартості закладено те, що воно коригує (змінює) митну вартість, яка була заявлена, тобто, вже існуючу. І приймається таке рішення про коригування (зміну) лише після висновку про неможливість застосування першої митної вартості.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи № 200/1432/23 за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ», зареєстроване 10.09.1997 року за кодом , юридична адреса: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Побєди, будинок 49, основний вид діяльності 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

20.02.2023 року позивачем подано до митного оформлення митну декларацію № 23UA25U6 від 20.02.2023 року на товар: «Парафін із вмістом масел менш як 0,75 мас.%: - Кунлунь повністю очищений парафін 56/58/ KUNLUN FULLY REFINED PARAFFIN WAX 56/58 - 21000 кг. - 840 картонних коробок. Показники якості згідно сертифікату аналізу: температура плавлення - 56.45С; масова частка масел - 0,40; колір за шкалою Сейболта - 30; світлостійкість - 4; пенетрація за температурою 25С 1/10 мм -17; кінематична в`язкість за температури 100С по цельсію мм2/с -3.761; запах - 1. Торговельна марка: Kunlun. Виробник: Petrochina Company Limited. Країна виробництва: CN», із зазначенням ціни товару - 29967 EUR, яка визначена за першим методом.

До митної декларації позивачем було надано наступні документи: пакувальний лист б/н від 01.02.2023 року; рахунок фактура (інвойс) № 000000051 від 01.02.2023 року; автотранспортна накладна б/н від 17.02.2023 року; декларація про походження товару № 000000051 від 01.02.2023 року; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспорт-експедиційні послуги № 18 від 20.02.2023 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 5 від 20.02.2023 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорі № FD-2812/20 від 28.12.2020 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 22 від 23.12.2022 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 6 від 30.12.2022 року; договір про надання послуг митного брокера № ДБ2501-1 від 25.01.2023 року; сертифікат аналізу від 11.12.2022 року.

Після прийняття товару до митного оформлення від митниці на адресу ТОВ «МЕРКУРІЙ» надійшов запит з проханням надати додаткові документи, на що позивач надав відповідь Львівській митниці держмитслужби, про те що всі існуючи із запрошених документів вже надані та інших надано не може бути.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000711 Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» було відмовлено у митному оформленні з причини неможливості завершення м/о по причині необхідності внесення змін у гр. .12, 45, 46, 43, 44 ЕМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2023 UA209000/2023/900093/1) ст. 54 п.6, ст. 55 МКУ. Постанова Кабінету міністрів від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа»

Не погодившись з митною вартістю товару, визначеною декларантом, 23.02.2023 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № №UA209000/2023/900093/1, згідно якого вартість задекларованого товару 31564,08 EUR (сума у гривні 1225876,36 за курсом валюти 38,8377) скориговано митним органом за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості та після коригування митна вартість товару склала 35109,90 EUR.

Обставини прийняття вказано рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, було наступне.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:-подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов , зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів - Відповідно до положень Інкотермс - 2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка - фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, а відомості про транспортування відповідно до рахунку на перевезення від 20.02.2023 року № 18 становлять 93210,48 грн. проте декларантом заявлено 62027,00грн., що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Відповідно до вимог ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 року № 57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) у гр. 22. CMR-зазначається ім`я, адреса та штамп відправника в поданій ЦМР ця графа не заповнена. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Декларанту була скеровано вимога наступного змісту: Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На вимогу декларантом документи надано проформу, платіжний, документ, комерційна пропозиція, інших документів згідно вимоги не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД: № UA206020/2023/000731 від 18.01.2023 року - де митна вартість такого товару становить 1,78 дол. США за кг даного імпортера. Коригування на обсяг партії не проводилось. Сума донарахованих митних платежів за рішенням № UA209000/2023/900093/1 від 23.02.2023 31595,28 грн.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення відповідачем оформлено картку відмови у митному оформленні пропуску товарів № UA209170/2023/000711 з підстав неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст. 53 Митного кодексу України відповідно до п. 6 статті 54 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року.

Позивач вважає картку відмови у митному оформленні пропуску товарів UA209170/2023/000711 протиправною, що виступило підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право, зокрема: на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що обов`язок доведення заявленої у митній декларації митної вартості лежить на декларантові. При цьому для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частинами першою, третьою статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно переліку, наведеного у цій нормі.

За вимогами частин першої, третьої, шостої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом цих норм митна вартість товарів визначається декларантом, водночас митний орган контролює правильність визначення такої вартості і за результатами здійснення такого контролю, у випадку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, приймає рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.

Відповідно до частин першої, четвертої, сьомої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.

Частиною другою статті 263 МК України визначено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі митного органу.

Тобто, у разі незгоди декларанта з митною вартістю, що визначена митним органом, законом передбачено подання нової МД, в якій зазначаються: сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; сума платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом.

На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом.

Судом встановлено, що 20.02.2023 року позивачем подано до митного оформлення митну декларацію № 23UA25U6 (форма МД-2), у якій митна вартість товару була визначена за основним методом, код МВВ - 3.

23.02.2023 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900093/1 та визначив митну вартість товару за резервним методом (графа 30 рішення, код МВВ митного органу - 3).

Правила заповнення митних декларацій (далі - МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 визначає Порядок заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 року № 651; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за № 1372/21684 (далі - Порядок № 651).

Згідно глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митних декларацій» Порядку № 651 графа 43 «Метод визначення вартості Код» (далі також - МВВ) графа заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, з нарахуванням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Тобто, у лівому підрозділі графи вказується порядковий номер МВВ, який застосовано декларантом, а у правому підрозділі - порядковий номер МВВ, який застосовано митним органом у прийнятому рішенні про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до графи 47 «Розрахунок податків» глави 2 розділу ІІ цього Порядку у полі «СО» (п`ята колонка «СП») зазначається код способу розрахунку відповідно до класифікатора способів розрахунку.

У графі B «Подробиці розрахунків» зазначається код виду платежу відповідно до класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами.

Відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Мінфіну від 20 вересня 2012 року № 1011, сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку «01» (безготівкова форма сплати), «02» (унесення готівки до каси митного органу), «15», «72», «91» або «92».

Різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом (забезпечується шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, встановлені статтею 308 Митного кодексу України), зазначається з кодом розрахунку «55».

В той же час, суд зазначає, що позивачем не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена особа зобов`язані надавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 МКУ).

Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів ;банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу.

Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, а відомості про транспортування відповідно до рахунку на перевезення від 20.02.2023 року № 18 становлять 93210, 48 грн., проте декларантом заявлено 62027,00 грн., що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

Крім того, в даному випадку транспортні (перевізні) документи є тими документами, що мали би містити дані щодо складових вартості товару, подання яких є передбачене п. 2 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Отже, враховуючи вищевикладене, та надані позивачем та відповідачем документи, суд приходить до висновку, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані позивачем не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України, а тому митним органом було не можливо перевірити значення заявленої митної вартості.

Тому, вимога митного органу про надання додаткових документів була скерована у зв`язку із наявністю підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Так, ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України чітко обумовлює право митного органу на витребування додаткових документів за наявності відповідних умов: наявність розбіжностей; наявність підробки; відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості; відсутність відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В законі чітко зазначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 року по справі № 804/46595/18.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Так, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріплене право митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню. Однак, позивач не надав повний перелік витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.

Суд також вказує на те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності визначення митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товарів.

Статтею 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, передбачено, що ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митної оцінки.

Тому, враховуючи наведене, митний орган в межах п. 5 ч. 4 ст. 54 МК України, має право письмово запитувати у декларанта додаткові документи для визначення дійсної митної вартості товарів.

Необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.08.2019 року у справі № 826/19400/15 (адміністративне провадження № К/9901/4716/18), від 04.08.2021 року № 520/3421/19 (адміністративне провадження № К/9901/3730/20).

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що джерелом для визначення митної вартості товару львівська митниця взяла МД:№ UA206020/2023/000731 від 18.10.2022 року. Із графи 8 митних декларацій видно, що отримувачем товару в обох випадках є ТОВ «Меркурій», тобто, Львівська митниця як джерело для коригування брала митну декларацію того ж підприємства. Окрім того, завозився в обох випадках такий самий товар «парафін із вмістом масел менш як 0,75%....», з ідентичним кодом товару згідно УКТЗЕД 27122090 (графа 33 МД), в обох деклараціях товари походять із Китаю (графа 34 МД), в межах одного і того ж контракту FD*2812/20 від 28.12.20.

Крім того, суд вказує на те, що позивач просить «скасувати картку відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації № 23UA78U7, за якою товар випущено у вільний обіг.

В той же час, Позивач не оскаржує Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900093/1 від 23.02.2023 року, яким власне вносилися коригування в ціну, а оскаржує картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000711, яка є похідною від рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900093/1.

Отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації № 23UA78U7 - не підлягає задоволенню, оскільки таке суперечитиме чинному рішенню про коригування митної вартості.

Також суд вказує на те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 04 липня 2022 року № 804/1053/16 касаційне провадження № К/9901/45832/18.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані ТОВ «МЕРКУРІЙ» не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню.

Таким чином, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» до Львівської митниці держмитслужби про скасування картки відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації 23UA78U7, є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ» (юридична адреса: Донецька область, Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Побєди, 49, ) до Львівської митниці держмитслужби (юридична адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, ) про скасування картки відмови у митному оформленні № UA209170/2023/000711 та зобов`язати здійснити коригування відомостей щодо митної вартості у митній декларації 23UA78U7 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко