Справа № 480/5619/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
19 червня 2023 року Справа № 480/5619/23
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2016 року по 01 грудня 2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, - січень 2008 року та березень 2018 року, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2016 року по 01 грудня 2018 року включно індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року - відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.
Ухвалою суду від 12 червня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки судом були визнані неповажними причини пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав пропуску строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 14.06.2023 позивач надав суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, яка за змістом дублює подану разом із позовною заявою заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду, та в якій, однак, не зазначив підстави пропуску строку звернення до суду та не надав доказів поважності причин його пропуску.
Вивчивши зміст поданої заяви, зміст позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, суддя вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу як таку, недоліки якої не усунено, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів позову, позивач просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 01 грудня 2018 року із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року. При цьому він був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення наказом від 07.09.2018 № 260. Відповідно, з 07.09.2018 позивач знав про порушення його прав та інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Як на поважну причину пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Так, позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, при цьому ним не одержано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а саме розрахунку індексації грошового забезпечення. Лише після отримання листа-відповіді від 29.05.2023 позивачу фактично стало відомо про порушення його прав. Крім того, у статті 233 КЗпП України роз`яснено, що офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 слід дивитися в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до яких в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Також зазначає, що відповідно до ч. 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У свою чергу, на час звернення позивача до суду з цим позовом в Україні на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" діють карантинні обмеження.
Однак, обгрунтування заявника, викладені в заяві, суд не вважає обґрунтованими. Так, Рішення Конституційного Суду України, на які посилається позивач, стосувалися редакції частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України до внесення в неї змін на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України в обгрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду є некоректним. Крім того, у заяві позивач не вказує, яке саме письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, повинен був йому надати відповідач при звільненні з огляду на відсутність у нього такого обов`язку відповідно до ст. 233 КЗпП України на час звільнення позивача зі служби, чому із запитом про його надання він не звернувся одразу після звільнення або з яких підстав відповідач відмовив у наданні такого документа. Крім того, доводи заявника щодо продовження дії карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не можуть вважатись обґрунтованими та розцінюватись як належна та поважна підстава для поновлення строку звернення до суду, оскільки запровадження карантину в Україні є загальновідомою обставиною та не потребує доказування, водночас позивачем не вказано, які саме обставини у зв`язку із продовженням його дії в Україні перешкоджали йому звернутися до суду в межах місячного строку звернення до суду. При цьому суд враховує, що від дня звільнення зі служби до дня звернення до суду з цим позовом пройшло майже п`ять років. До того ж доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили перешкоди та заважали заявнику вчасно звернутися до суду за захистом прав, ним не надано.
Отже, позивач пропустив місячний строк звернення до суду. Причин пропуску строку позивачем не наведено.
У свою чергу, приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку суд враховує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Обставини, вказані позивачем, не є такими, які можна вважати об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення особи.
Таким чином, всупереч вимогам ч. 5 ст. 122 КАС України позивач звернувся до суду з позовом здавши його на пошту, 03.06.2023 (дата реєстрації позовної заяви в суді - 08.06.2023), тобто після спливу встановленого строку звернення до суду. У свою чергу, обставини, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд визнає необгрунтовними. Будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем не зазначено.
За змістом ч. 2 ст. 123 КАС України якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 293, 295 КАС України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Опімах