Справа № 200/2080/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року справа №200/2080/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 200/2080/22 (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати позивачу у період з 27.07.2020 по 09.11.2021, винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбаченої Постановою КМ України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", із змінами внесеної Постановою КМ України від 29 липня 2020 року № 741 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18", у розмірі 47834,29 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу за період з 27.07.2020 по 09.11.2021 винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбаченої Постановою КМ України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", із змінами внесеної Постановою КМ України від 29 липня 2020 року № 741 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18", у розмірі і умовах визначених п. п. 4-9 Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 № 340, а саме у розмірі 5000,00 грн. на місяць, пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що становить 47834,29 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що під час проходження військової служби позивач не отримував грошову винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбаченої постановою КМУ від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", із змінами винесеної Постанови КМУ від 29 липня 2020 року № 741 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18".

22.12.2021 звернувся до відповідача з заявою про виплату зазначеної винагороди за період з 27.07.2020 по 09.11.2021, проте відповідач відмовив у її виплаті, посилаючись те, що відсутній визначений законодавством порядок виплати такої винагороди в Національній гвардії України, тому грошові кошти для виплати такої винагороди до відповідача не надходили.

Дії відповідача щодо невиплати винагороди є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 у період з 27.07.2020 по 09.11.2021, винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбаченої Постановою КМ України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", із змінами внесеної Постановою КМ України від 29 липня 2020 року № 741 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 р. № 18".

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 27.07.2020 по 09.11.2021 винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбаченої Постановою КМ України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", із змінами внесеної Постановою КМ України від 29 липня 2020 року № 741 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 р. № 18", у розмірі і умовах визначених п. п. 4-9 Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 № 340.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Законом № 2011 розмежовується поняття військовослужбовців Збройних Сил України та працівників інших утворених відповідно до законів України військових формувань правоохоронних органів спеціального призначення та інших органів.

Дійсно, постановою КМУ № 18 від 20.01.2016, що застосовується з 27.07.2020, встановлена виплата винагороди в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів, зокрема, за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів.

На виконання постанови № 18 Міністром оборони України видано наказ № 340 від 18.09.2020, яким затверджено Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Однак, вказаним Порядком № 340 не врегульовано питання нарахування та виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, до яких відноситься позивач.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю порядку виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати такої винагороди позивачу.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен діяти у спосіб, в межах повноважень, визначених законом, тому не має підстав для застосування аналогії закону при виплаті винагороди позивачу із застосуванням Порядку № 340.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 25.10.2017.

Відповідно до довідки від 29.12.2021 № 407 позивач у період з 10.07.2017 по 09.11.2021 року перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. З 29.07.2020 по 08.11.2021 перебував на посаді зовнішній пілот безпілотних авіаційних комплексів екіпажу безпілотних авіаційних комплексів відділення технічних засобів розвідки.

Як свідчить витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 09.11.2021 №т222 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого відповідно до ст. 26 ч. 5 п. 2 згідно з підпунктом "б" Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 04.11.2021 № 210 о/с у запас за стоном здоров`я.

Згідно листа від 10.01.2022 № 40/57/12-79 позивачу повідомлено, що винагорода за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, йому не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю механізму нарахування та виплати такої нагороди, та відсутністю видатків на виплату винагороди.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з можливості застосування до спірних правовідносин за аналогією закону Порядку № 340. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що протягом спірного періоду позивач приймав участь в заходах ЗНБО та АТО, тому відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу винагороду.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України від 13.03.2014 року № 876 (далі - Закон № 876).

На підставі статті 1 Закону № 876 Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Згідно статті 4 Закону № 876 Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Як визначено частиною п`ятою статті 5 Закону № 876 до складу Національної гвардії України входять:

1) головний орган військового управління Національної гвардії України;

2) оперативно-територіальні об`єднання Національної гвардії України;

3) з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №876 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України затверджується Президентом України. Положення про органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини (підрозділи), навчальні військові частини (центри), статути (положення) вищих військових навчальних закладів, баз, закладів охорони здоров`я та установ Національної гвардії України затверджуються Міністром внутрішніх справ України.

Згідно частини дев`ятої статті 5 Закону № 876 головний орган військового управління Національної гвардії України, оперативно-територіальні об`єднання Національної гвардії України та їх органи військового управління, з`єднання, військові частини і підрозділи Національної гвардії України дислокуються на території держави відповідно до зон відповідальності (оперативного реагування), дислокації об`єктів, що охороняються, та місць виконання службово-бойових завдань.

На підставі частини першої статті 9 Закону № 876 особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників.

Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Головний орган військового управління Національної гвардії України та органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України можуть комплектуватися державними службовцями.

Частиною шостою статті 21 Закону № 876 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення резервістів Національної гвардії України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 22 Закону № 876 фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом.

Функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначаються Законом України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934 (далі - Закон № 1934).

Згідно статті 1 Закону № 1934 Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до статті 2 Закону № 1934 правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

На підставі статті 3 Закону № 1934 Збройні Сили України мають таку загальну структуру:

Генеральний штаб Збройних Сил України;

Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;

види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;

окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;

органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Як визначено частиною першою статтею 15 Закону № 1934 фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством.

Статус, правові основи організації, основні завдання і функції Державної спеціальної служби транспорту в системі Міністерства оборони України, а також заходи щодо правового і соціального захисту її особового складу визначаються Законом України «Про Державну спеціальну службу транспорту» від 05.02.2004 № 1449 (далі - Закон № 1449).

Відповідно до статті 1 Закону № 1449 Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

Згідно статті 3 Закону № 1449 правовими засадами діяльності Державної спеціальної служби транспорту є Конституція України, цей та інші закони України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, акти Президента України та Кабінету Міністрів України, накази та директиви Міністра оборони України, спільні накази Міністерства оборони України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, дорожнього господарства, туризму та інфраструктури, а також накази та директиви начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, що регулюють відносини щодо планування застосування сил оборони та організації підготовки військ.

На підставі частини першої статті 4 Закону № 1449 Державна спеціальна служба транспорту має таку загальну структуру:

орган управління Державною спеціальною службою транспорту в системі Міністерства оборони України;

бригади, полки, окремі батальйони;

підрозділи охорони;

органи забезпечення;

навчальний центр;

заклади, підприємства та установи.

Статтею 16 Закону № 1449 встановлено, що грошове, речове, продовольче та інші види матеріального забезпечення військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту здійснюються відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", інших актів законодавства України, а пенсійне забезпечення - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Як визначено статтею 17 Закону № 1449 фінансування Державної спеціальної служби транспорту здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в межах обсягів бюджетних призначень, визначених головному розпоряднику - Міністерству оборони України і передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України, а також з інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011 (далі - Закон № 2011) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз вищезазначених положень законів свідчить, що Національна гвардія України входить до системи Міністерства внутрішніх справ України, а Збройні Сили України та Державна спеціальна служба транспорту - до системи Міністерства оборони України.

Законом № 2011 військовослужбовці поділяються на, зокрема:

- військовослужбовців Збройних Сил України;

- військовослужбовців інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (правоохоронних органів), зокрема, військовослужбовців Національної гвардії України;

- військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту;

- військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Кабінетом Міністрів України 20.01.2016 прийнята постанова № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (далі - Постанова № 18).

Абзацом третім пункту 1 Постанови № 18, в редакції Постанови КМУ від 29.07.2020 № 741 (яка була чинною на час служби позивача з 27.07.2020 по 09.11.2021) встановлено, що за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів.

Пункт 1 в редакції Постанови КМУ № 741 - застосовується з 27 липня 2020 року.

На виконання пункту 1 Постанови № 18 Міністром оборони України видано Наказ від 18 вересня 2020 року № 340, яким затверджено Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року за № 924/35207 (далі - Порядок № 340)

Відповідно до пункту 1 Порядку № 340 цей Порядок визначає розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО).

Згідно пункту 3 Порядку № 340 виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО.

Перелік військових частин (підрозділів), в яких здійснюється виплата зазначеної винагороди, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Умови віднесення військовослужбовців до таких, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО, визначаються пунктами 4-6 розділу II Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин, у яких зазначається розмір винагороди в гривнях. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).

Командири військових частин, до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин, щомісяця не пізніше 5 числа повідомляють військові частини за місцем штатної служби військовослужбовців про наявність або відсутність порушень, зазначених у пункті 7 цього Порядку.

Пунктом 4 Порядку № 340 встановлено розміри винагороди на місяць за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я військовослужбовцям, які беруть участь в заходах ЗНБО, виконують обов`язки за посадою (в тому числі тимчасово).

Згідно пункту 5 Порядку № 340 розмір винагороди визначається пропорційно дням виконання обов`язків за посадами (у тому числі тимчасового виконання обов`язків за посадами) у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО.

Таким чином, Порядок № 340 визначає порядок та розміри виплати винагороди за безпосередню участь в заходах ЗНБО військовослужбовцям Збройний Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які входять до системи Міністерства оборони України.

Проте, Порядок № 340 не визначає порядок та розміри виплати винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО військовослужбовцям Національної гвардії України, які входять до системи Міністерства внутрішніх справ України.

Отже, Порядок № 340 не є застосовним при нарахуванні та виплаті винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО позивачу, як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Іншого нормативно-правового акту, який визначає порядок та розміри виплати винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО військовослужбовцям Національної гвардії України, Урядом України прийнято не було.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО за відсутності прийнятого у встановленому законодавством України порядку виплати такої винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст.19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

При цьому, законодавством України про Національну гвардію України не визначено підстав, відповідно до яких відповідач мав право чи обов`язок, за відсутності прийнятого порядку виплати такої винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, застосовувати аналогію закону та нараховувати і виплачувати позивачу таку винагороду відповідно до приписів Порядку № 340.

Згідно частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Отже, з огляду на приписи ч. 6 ст. 7 КАС України, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин аналогію закону, оскільки спірні правовідносини в цій справі щодо не нарахування та не виплати позивачу винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО стосуються саме підстав, меж повноважень та способу дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази участі позивача в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та створенні безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час такої участі.

При цьому колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при відкритті провадження було зобов`язано відповідача надати розрахунок винагороди позивача за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах ЗНБО, проте такий розрахунок відповідачем не наданий.

Однак, з врахуванням відсутності нормативно-правового акту, на підставі якого відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу таку винагороду, вимога до відповідача про надання такого розрахунку є безпідставною.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308,311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 200/2080/22 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 200/2080/22 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 червня 2023 року

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв