Справа № 400/4107/22
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/4107/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Турецької І.О.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року, прийняте у складі суду судді Брагар В.С. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів № 3, 5 наказу Військової частини НОМЕР_1 № 169 від 23.08.2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 23.08.2022 року "Про результати службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 " в частині притягнення ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності на загальну суму з урахуванням кратності 1 157 191,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 23.08.2022 року "Про результати службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 " в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани.

Доводи позовної заяви ґрунтувались на тому, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, а саме його об`єктивна та суб`єктивна сторона, позивач розкрадання майна не вчиняв, службові обов`язки виконував належним чином. На думку позивача, оскаржуваний наказ про притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності та дисциплінарної відповідальності є незаконним та виданий з порушенням процесуального порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 23.08.2022 «Про результат службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності на загальну суму з урахуванням кратності 1157191,50 грн. У задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 23.08.2022 «Про результат службового розслідування за фактом встати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що за результатами проведення службового розслідування було встановлено ряд осіб чиї дії та бездіяльність потягнули за собою втрату, сприяли настанню можливості викрадення стрілецької зброї та боєприпасів невстановленими особами зі складів стрілецької зброї та боєприпасів, зокрема позивача, обставин які б виключали матеріальну відповідальність передбачених статтею 9 Закону 160-ІХ під час проведення службового розслідування встановлено не було. Апелянт вказує, що з матеріалів службового розслідування було зроблено висновок, що позивач неналежно виконав свої службові обов`язки, а фактично допустив бездіяльність в порушення п.3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин та предмету спірних відносин, оскільки, формальний склад правопорушення передбачає, що для наявності об`єктивної сторони правопорушення необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації його як такого, а в даному випадку невжиття заходів стосовно встановленого порядку здачі під охорону об`єкту та не надання доповіді (інформації) про наявність зброї на складі служать однією із причин для виникнення передумов для втрати (викрадення) майна. Апелянт також зауважує, що питання наявності факту вжиття всіх вичерпних заходів з боку позивача для збереження майна яке знаходилось на ввіреному йому складі судом першої інстанції досліджено було не в повному обсязі, оскільки позивач лише зазначає, що він закрив, опечатав та здав склади під охорону, сигналізацію, а після вирушив за межі території військової частини НОМЕР_1 у складі колони, проте не вжив заходів щодо сповіщення керівного складу про залишення озброєння на складі, з метою її можливої евакуації.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника сховища складу стрілецької зброї Військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший сержант.

24.02.2022 по місцю дислокації військової частини було нанесено ракетний удар з боку ЗС РФ.

В період 24.02.22-25.02.2022, з метою збереження військового майна-ракетно-артилерійського озброєння частину майна було завантажено на автомобільну техніку для вивозу його з під удару.

25.02.2022 після завантаження частини ракетно-артилерійського майна, склади стрілецької зброї та боєприпасів були закриті, опечатані та поставлені на сигналізацію старшим сержантом ОСОБА_2 та старшим сержантом ОСОБА_3 .

Після закриття складу позивач разом з начальником служби ракетно-артилерійського озброєння та начальником сховища вирушили в складі колони із завантаженою зброєю.

28.02.2022 після повернення до пункту дислокації було виявлено, що сховища складу стрілецької зброї були відкриті (замки зламані, петлі зірвані), а та частина майна, яка залишалась на складі, відсутня.

На підставі рапорта начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2022 про факт втрати стрілецької зброї на складі, був прийнятий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 74 «Про призначення службової перевірки за фактом втрати стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 ».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 138 від 24.06.2022 призначено службове розслідування за фактом втрати стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 ід 16.07.1997 року №300 «Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (зі змінами)».

Актом службового розслідування встановлено: неналежне виконання службових обов`язків начальником сховища складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_2 старшим сержантом ОСОБА_1 , а саме: не здача складу стрілецької зброї під охорону внутрішньої варти №1, чим порушив абзац 2 статті 3.2.41 Наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 року №300 «Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (зі змінами)».

Пунктом 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №169 від 23.08.2022 року «Про результат службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 » старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто також до дисциплінарної відповідальності передбаченого підпунктом "в" статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, а саме оголошено сувору догану.

Пунктом 5 цього ж наказу позивача за порушення військової дисципліни, своїх службових та посадових обов`язків, що зазначені в статтях 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статтю 3.2.41 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 року №300 «Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (зі змінами)», старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням вартості згідно довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди майна служби ракетно-артилерійського озброєння за втрату 18 найменувань матеріальних засобів на загальну суму з урахуванням кратності l 157 191,50 грн.

Вважаючи протиправним та такими, що підлягають скасуванню, пункти 3,5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №169 від 23.08.2022 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З урахуванням меж апеляційного перегляду, передбачених ч.1 ст. 308 КАС України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом виключно в частині визнання протиправним та скасування п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 23.08.2022 «Про результат службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї та боєприпасів зі складу стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності на загальну суму з урахуванням кратності 1157191,50 грн.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що склад правопорушення, що став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності відсутній, оскільки відсутня його об`єктивна та суб`єктивна сторона. За висновками суду, докази встановлення факту правопорушення позивачем, передбаченого частиною третьою статті 413 Кримінального кодексу України (Втрата військового майна) відсутні, тому висновки відповідача щодо втрати позивачем військового майна також є недоведеними.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно .

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон №160-IX).

Згідно частини першої статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини другої цієї статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX визначено, що пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною третьою статті 6 Закону №160-IX передбачено, що особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Частинами 5, 6 статті 8 Закону N 160-IX передбачено, що порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Статтею 9 Закону №160-IX встановлено обставини, що виключають матеріальну відповідальність. Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку винної протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Так, з матеріалів справи вбачається, що внаслідок розкрадання озброєння державі була завдана пряма дійсна шкода, обчислена відповідно до вимог статті 8 Закону N 160-IX.

Крім того, сторонами фактично визнається факт порушення позивачем вимог абзац 2 статті 3.2.41 Наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 року №300 «Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (зі змінами)». Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що після завантаження частини ракетно-артилерійського майна, склад стрілецької зброї був закритий, опечатаний та поставлений на сигналізацію позивачем, проте в порушення встановленого порядку здачі під охорону об`єкту, позивач не передав ключів на варту.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно відсутності у межах спірних правовідносин причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою.

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду 08.05.2018 у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 тощо, згідно з якою причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною державі, є обов`язковою умовою настання відповідальності, і він полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

У постанові від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 Верховний Суд констатував, що причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, у вирішенні спору про відшкодування шкоди необхідно враховувати, що саме протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) відповідної особи є причиною завданої шкоди. Отже, між діями чи бездіяльністю та шкодою має бути прямий причинний зв`язок. За його наявності збитки підлягають відшкодуванню. За відсутності такого зв`язку збитки не відшкодовуються.

Зокрема, учасники справи не заперечують, що позивач 25.02.2022 року приблизно о 17 годині зачинив відповідний склад озброєння, опечатав та поставив на сигналізацію. З урахуванням того, що 28.02.2022 було виявлено, що сховища складу стрілецької зброї були відкриті (замки зламані, петлі зірвані), а також матеріалів службового розслідування, з яких вбачається, що варту було знято у той же день 25.02.2022 року з метою запобігання загрозі життю та здоров`ю військовослужбовців в умовах ракетних обстрілів місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , а особовий склад вирушив у складі колони до іншого місця дислокації у повному складі, апеляційний суд не вбачає причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою, оскільки не передача ключів на варту фактично не могла вплинути на результати викрадення озброєння шляхом взлому.

Крім того, з наведених вище причин, вина позивача в завданні шкоди не доведена, форма умислу стосовно позивача в акті службового розслідування не конкретизована.

Крім того, згідно статті 20 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII) посадові особи і громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України, несуть визначену законом відповідальність з урахуванням бойового імунітету.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Надаючи оцінку висновкам службового розслідування щодо втрати позивачем майна, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять достовірних доказів тому, що згадане майно було втрачене внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності позивача, а не внаслідок дії обставин, які передбачають застосування до особи бойового імунітету або вимог статті 9 Закону №160-IX, зокрема з урахуванням того, що з 24 лютого 2022 року на території Миколаївської області та міста Миколаїв велись активні бойові дії, відбувались ракетні обстріли військової частини та командуванням було надано наказ щодо виходу сил засобів бригади на інші місця дислокації.

Щодо посилань апелянта на невжиття позивачем заходів щодо сповіщення керівного складу про залишення озброєння на складі, з метою її можливої евакуації, апеляційний суд зазначає, що вказані обставини не були покладені в основу висновків службового розслідування та не були підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Колегія суддів також наголошує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів № 3, 5 наказу Військової частини НОМЕР_1 № 169 від 23.08.2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І. О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва