Справа № 620/4507/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року ЛуцькСправа № 620/4507/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Академія Державної пенітенціарної служби (далі Академія) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в Академії в розмірі 114 572,13 грн.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуба Ю.О. від 20.04.2023 справу №620/4507/23 передано на розгляд Волинському окружному адміністративному суду за територіальною підсудністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 для розгляду вказаної справи призначено суддю Дмитрука В.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора Академії Державної пенітенціарної служби №252/ОД від 22.07.2017 ОСОБА_1 з 15.08.2017 був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання Академії Державної пенітенціарної служби.

27.04.2018 між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавцем) з однієї сторони, західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт №384 про здобуття освіти.

Відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби №97/ОС від 17.06.2021 відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра та видано диплом про освіту.

З 15.08.2017 по 18.06.2021 відповідач за рахунок коштів державного бюджету перебував у період навчання на грошовому, продовольчому, речовому, медичному забезпеченні, був забезпечений житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Відповідно до абз. 7 п. 1 Контракту Академія Державної пенітенціарної служби зобов`язана проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Контракту, відповідач був направлений для подальшого проходження служби до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Наказом начальника установи від 18.06.2021 №46/ОС-21 відповідача призначено на посаду старшого інспектора відділу режиму і охорони.

Наказом начальника установи від 28.02.2023 №14/ОС-23 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

18.06.2021 відповідача під час отримання диплому про освіту було ознайомлено з довідкою-розрахунком №5/1657 та 02.03.2023 направлено повідомлення про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Однак, ОСОБА_1 витрати на своє утримання на протязі 30 днів, та до теперішнього часу не відшкодував.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Однак, відповідно до пункту 9 Порядку №261, стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.

З огляду на те, що відповідач на момент спірних правовідносин проходить службу в органах поліції, то відповідно відсутній обов`язок відшкодувати витрати по його утриманню у вищому навчальному закладі.

Вважає, що наявність факту повторного зарахування на службу в органах поліції (оскільки Порядком №261 не передбачено, що особа, яка звільнилась з органів виконання покарань, має повторно бути прийнята на роботу саме в цих органах, а не в інших органах поліції) надає підстави для застосування до спірних правовідносин положень пункту 9 Порядку №261.

Крім того, відповідач просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом ректора Академії Державної пенітенціарної служби №252/ОД від 22.07.2017 ОСОБА_1 з 15.08.2017 був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання Академії Державної пенітенціарної служби (а.с.12).

27.04.2018 між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавцем) з однієї сторони, західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт №384 про здобуття освіти (далі Контракт) (а.с.14-16).

Відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби №97/ОС від 17.06.2021 відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра та видано диплом про освіту (а.с.17).

З 15.08.2017 по 18.06.2021 відповідач за рахунок коштів державного бюджету перебував у період навчання на грошовому, продовольчому, речовому, медичному забезпеченні, був забезпечений житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Відповідно до абз. 7 п. 1 Контракту Академія Державної пенітенціарної служби зобов`язана проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Контракту, відповідач був направлений для подальшого проходження служби до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Наказом начальника установи від 18.06.2021 №46/ОС-21 відповідача призначено на посаду старшого інспектора відділу режиму і охорони (а.с.18).

Наказом начальника установи від 28.02.2023 №14/ОС-23 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с.19).

Відповідно до довідки розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби відшкодуванню підлягають витрати у сумі 114 572,13 грн.

Відповідач з довідкою - розрахунком про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби, у сумі 114 572,13 грн не погодився, від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 114 572,13 грн відмовився, що і стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приписами частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Положеннями пункту 3 Порядку №261, зокрема, визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Пунктами 4, 5 Порядку №261 означено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

З приписів пункту 8 Порядку №261 слідує, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Отже, наведеними вище положеннями чинного законодавства України, як і умовами контракту, передбачено обов`язок відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням в Академії ДПтС, проте у добровільному порядку витрати відшкодовано не було.

Відповідач посилається на відсутність у нього обов`язку відшкодувати витрати пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі з огляду на положення пункту 9 Порядку №261.

Відповідно до пункту 9 Порядку №261, стягнення суми витрат припиняється в разі:

- поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу;

- повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Отже, відповідно до положень пункту 9 Порядку №261 підставою для припинення стягнення суми витрат пов`язаних з утримання особи у вищому навчальному закладі є повторне прийняття такої особи, у даному випадку на службу в поліцію.

Згідно з листа від 02.03.2023 №329/59/02/01-2023 та довідки від 05.05.2023 №402/59/16-2023 Національної поліції України, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.03.2023 по теперішній час перебуває на посаді інспектора взводу №5 роти №3 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (міжрегіональний територіальний орган) (а.с.41-42).

З матеріалів справи судом встановлено, що з 02.03.2023 відповідача прийнято саме на службу в порядку, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, ОСОБА_1 на час розгляду судом справи проходить службу в поліції, яка є рівнозначною службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, а тому правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до п. 9 Порядку №261 стягнення суми витрат припиняється, зокрема, в разі повторного прийняття особи на службу в поліцію.

З огляду на те, що відповідач на момент спірних правовідносин проходить службу в Національній поліції України, то відповідно відсутній обов`язок відшкодувати витрати по його утриманню у вищому навчальному закладі.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Академії Державної пенітенціарної служби необхідно відмовити повністю.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин третьої, четвертої цієї статті КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником відповідача на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 05.05.2023, додаток до договору про надання правової допомоги від 05.05.2023, розрахунок обсягу наданих правничих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.05.2023, платіжна інструкція від 05.05.2023, копію ордеру серії АС №1061176, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.43-53).

Приписами частини першої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини друга, третя статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, згідно розрахунку обсягу наданих правничих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.05.2023, адвокатом Світлицькою З.О. надано ОСОБА_1 такі правничі послуги з: вивчення документів, а саме позовної заяви та додатків до неї у судовій справі №620/4507/23 (3 год.); вивчення документів у справі, наданих ОСОБА_2 , які не містились у матеріалах судової справи №620/4507/23 (2 год.); вивчення законодавства та практики суду у справах про стягнення коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі (7 год.).

Таким чином, згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги сплачено 4 000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є співмірним з наданими послугами.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною, а тому підлягає відшкодуванню відповідачу в розмірі 4 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби (14000, місто Чернігів, вулиця Гонча, 34, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Академія Державної пенітенціарної служби (14000, місто Чернігів, вулиця Гонча, 34, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя В.В. Дмитрук