Справа № 620/7657/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7657/22 Суддя першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року та на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 12 листопада 2021 року № 521, про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ) для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями погодити надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ) для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 20000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Міністерство оборони України подало апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову та про відмову в розподілі судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування рішення суду від 02 січня 2023 року, скаржник вказує на те, що на час звільнення позивача з військової служби діяли норми законодавства, якими не передбачено залишення на квартирному обліку осіб, звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Скаржник просить врахувати, що право на виключення житла з числа службового мають особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів, а прийняття такого рішення належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Вимоги про скасування додаткового рішення суду від 02 лютого 2023 року відповідач обґрунтовує тим, що справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 за своїм характером не може вважатись складною, у зв`язку з чим не є складними виконані представникам позивача роботи (надані послуги). Крім того опис робіт (наданих послуг) не містить деталізованої інформації який саме обсяг наданих клієнтом документів підлягав аналізу. З таких підстав відповідач вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою.

Позивач подав відзиви на апеляційні скарги Міністерства оборони України, в яких зазначив, що твердження відповідача щодо відсутності підстав для залишення на квартирному обліку після звільнення з військової служби суперечить вимогам законодавства та судовій практиці. Крім того позивач наголосив, що наявність підстав для залишення його на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, не є предметом розгляду в цій справі. Натомість предметом позову є відмова в погодженні надання квартири для постійного користування шляхом виключення її з числа службового житла Міністерства оборони України. Позивач просить врахувати, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними та наголошує на необхідності обрання судом ефективного і дієвого способу відновлення порушеного права. Також позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року та додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2005 року є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, у якому зазначено, що контракт закінчився 18 червня 2008 року, календарна вислуга років - 19 років 10 місяців, пільгова вислуга років - 21 рік 03 місяці.

Командир Військової частини НОМЕР_2 звернувся до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з клопотанням про внесенням змін до наказу від 19 червня 2008 року № 311.

Відповідно до витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 вересня 2008 року № 498 позивач звільняється з військової служби із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 серпня 2008 року № 161 ОСОБА_1 з 09 серпня 2008 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, залишено на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, в якому також зазначено, що календарна вислуга - 19 років 10 місяців.

Згідно з корінцем до ордеру від 17 квітня 2006 року № 003310 позивач та члени його родини були забезпечені службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 06 вересня 2021 року звернувся до начальника Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) та голови житлової комісії Деснянського району з рапортом (заявою), в якій просив розглянути питання щодо зміни статусу «службова» двокімнатної квартири, житловою площею 30,7 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

ТВО начальника Деснянського гарнізону 20 вересня 2021 року затверджено список військовослужбовців Деснянського гарнізону, яким пропонується виключення житлових приміщень із числа службових, які вони займають із зняттям з квартирного обліку у Деснянському районі, до якого було включено й позивача, стаж військової служби якого вказано 20 років.

Відповідно до протоколу № 521 від 12 листопада 2021 року Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія) не було погоджено надання позивачу житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) із зняттям з квартирного обліку із зауваженням: звільнений по закінченню контракту.

Не погоджуючись з таким рішенням Комісії, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував на військовій службі та звільнений в запас, має календарну вислугу понад 20 років, перебуває на квартирному обліку, тому має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що на дату звільнення позивача зі служби діяли норми законодавства, якими не було передбачено залишення на квартирному обліку осіб, звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, зазначивши, що згідно з наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 вересня 2008 року № 498 та наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 серпня 2008 року № 161 позивача звільнено з військової служби в запас із залишенням на квартирному обліку для поліпшення житлових умов.

Стосовно твердження відповідача про те, що в наказах командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311, від 02 вересня 2008 року № 498 зазначено про наявність у позивача лише 19 років 10 місяців календарної вислуги з необхідних 20 років, суд першої інстанції зазначив, що вислуга років у цих наказах вказана з урахуванням дати закінчення контракту - 18 червня 2008 року та не враховує те, що фактично позивача звільнено з військової служби 09 серпня 2008 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 серпня 2008 року № 161.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Першочергово колегія суддів вважає необхідним визначитися з підставами, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 .

Так, позивач вважає, що має право на забезпечення жилим приміщенням саме як військовослужбовець, вислуга років якого становить 20 і більше років.

Згідно з абз.абз. 1, 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - Закон в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що військовослужбовцям, вислуга років яких становить 20 і більше років, надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081).

Відповідно до абз.абз. 1, 3, 4 п. 3 Порядку № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Згідно з абз.абз. 1, 3 п. 12 Порядку № 1081 службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

За правилами п. 11 Порядку № 1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Разом з тим п. 29 Порядку № 1081 на час звільнення позивача зі служби передбачав, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Таким чином визначене п. 29 Порядку № 1081 коло осіб, які при звільненні з військової служби залишаються на обліку, є вужчим за коло осіб, які згідно з абз. 1 ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на жиле приміщення для постійного проживання або грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення.

Водночас підстави для зняття військовослужбовців з обліку визначені в п. 30 Порядку № 1081, згідно з яким військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відомостей про виникнення підстав, передбачених п. 30 Порядку № 1081, для зняття ОСОБА_1 з обліку при звільненні з військової служби відповідачем не наведено та судом не встановлено.

Крім того суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 (з урахуванням змін, внесених наказом від 02 вересня 2008 року № 498) та наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 серпня 2008 року № 161 позивача звільнено з військової служби в запас із залишенням на квартирному обліку для поліпшення житлових умов.

Сторонами справи не заперечується, що після звільнення зі служби ОСОБА_1 продовжує перебувати на обліку. Зазначена обставина підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 вересня 2021 року № 2/242.

Таким чином умова, визначена п. 31 Порядку № 1081, згідно з яким житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством, виконана.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що згідно з наказами командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 та від 02 вересня 2008 року № 498 календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 10 місяців, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 74 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053/2001, днем звільнення осіб офіцерського складу, прапорщиків (мічманів) з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом по стройовій частині виключено зі списків особового складу.

Як вже зазначалося, наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, у якому зазначено, що контракт закінчився 18 червня 2008 року, календарна вислуга років - 19 років 10 місяців, пільгова вислуга років - 21 рік 03 місяці.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 вересня 2008 року № 498 було доповнено, що позивач звільняється з військової служби із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Зазначені обставини вказують на те, що наказами командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 та від 02 вересня 2008 року № 498 визначено календарну вислугу позивача станом на момент закінчення контракту.

В той час як позивач вважається звільненим з військової служби не з дня закінчення контракту, а з дня видачі наказу по стройовій частині про виключення зі списків особового складу.

Позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11 серпня 2008 року № 161 з 09 серпня 2008 року, що свідчить про збільшення фактичної вислуги років позивача у порівнянні з тією, що була зазначена в наказі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 вересня 2021 року № 2/241 відповідно до послужного списку позивач проходив військову службу з 01 серпня 1988 року до 09 серпня 2008 року.

Доводів та доказів, які б вказували на те, що календарна вислуга років ОСОБА_1 станом на 09 серпня 2008 року становила менше 20 років, матеріали справи не містять.

Як вже зазначалося, заперечення Міністерства оборони України проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що саме згідно з наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 червня 2008 року № 311 календарна вислуга років позивача становить менше 20 років.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на забезпечення постійним житлом після звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 10 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (далі - Інструкція № 380), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Положеннями п. 9 розділу ІІ Інструкції № 380 передбачено, що з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю).

Згідно з п.п. 3-5 розділу VІІ Інструкції № 380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

Як вже зазначалося, згідно з корінцем до ордеру від 17 квітня 2006 року № 003310 позивач та члени його родини були забезпечені службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

ТВО начальника Деснянського гарнізону 20 вересня 2021 року затверджено список військовослужбовців Деснянського гарнізону, яким пропонується виключення житлових приміщень із числа службових, які вони займають із зняттям з квартирного обліку у Деснянському районі, до якого було включено й позивача, стаж військової служби якого вказано 20 років.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що у випадку з ОСОБА_1 виконано також умови, визначені п. 10 розділу VІІ Інструкції № 380, для виключення житла (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ) з числа службового та забезпечення ним позивача для постійного проживання.

Правових підстав для відмови в погодженні надання позивачу житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) із зняттям з квартирного обліку у Комісії не було.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав правильний спосіб захисту прав позивача та не втрутився в дискреційні повноваження Комісії.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Як вже зазначалося, згідно з п. 5 розділу VІІ Інструкції № 380 за результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Зазначена норма права вказує на те, що Комісія з контролю приймає рішення про відмову в погодженні надання постійного житла у разі наявності причини для такої відмови. Разом з тим під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій встановлено відсутність підстав для відмови в погодженні надання позивачу постійного житла. Відповідно, за вказаних обставин Комісії не наділена повноваженнями прийняти інше рішення, ніж про погодження надання ОСОБА_1 постійного житла.

Приймаючи додаткове рішення від 02 лютого 2023 року про розподіл судових витрат та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 20000 грн 00 коп, суд першої інстанції виходив з того, що саме зазначена сума відповідає критеріям, визначеним ч. 5 ст. 134 КАС України.

Так, суд першої інстанції зазначив, що дослідивши документи та враховуючи предмет спору, який був віднесений судом до справ незначної складності, незначний обсяг документів, вартість витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням гонорару успіху у розмірі 40000 грн 00 коп, що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та наданими адвокатом послугами. За висновком суду першої інстанції, вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими». Виходячи із конкретних обставин справи, суд першої інстанції визнав обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 20000 грн 00 коп.

Перевіряючи обґрунтованість зазначених висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що за правилами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Особливості підтвердження та розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу визначені у ст. 134 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Одночасно ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в сумі 40000 грн 00 коп, позивач надав: ордер, договір про надання правової (правничої) допомоги № 05/09/22 від 05 вересня 2022 року, завдання (доручення) № 1 від 05 вересня 2022 року, акт № 1 від 23 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1, акт № 2 від 31 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1, акт № 3 від 12 січня 2023 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1.

За правилами ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України суд першої інстанції зменшив заявлену до відшкодування суму витрат на професійну правничу допомогу з 40000 грн 00 коп до 20000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України наголошує на тому, що визначена судом першої інстанції сума судових витрат також є надмірною. Просить врахувати, що справа не є складною, обсяг опрацьованих документів не є значним, заявлений обсяг затрат часу є сумнівним.

Разом з тим, кожна із зазначених обставин була врахована судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення від 02 лютого 2023 року, що й стало підставою для зменшення заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що опис виконаних робіт, наведений в акті № 1 від 23 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1, акті № 2 від 31 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1, акті № 3 від 12 січня 2023 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1, є достатньо детальним для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Так, відповідач в апеляційній сказі наголошує, що надані позивачем документи не містять деталізованої інформації про те, який саме обсяг наданих клієнтом документів підлягав правовому аналізу, що ставить під сумнів заявлений адвокатом обсяг витраченого часу.

Згідно з актом № 1 від 23 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1 адвокат здійснив правовий аналіз наданих клієнтом документів, що стосуються виключення житла з числа службового та надання його для постійного проживання.

Враховуючи, що такі документи приєднані до позовної заяви, колегія суддів вважає, що ступінь деталізації виконаної роботи, наведений в акті № 1 від 23 жовтня 2022 року про часткове виконання завдання (доручення) № 1 є достатнім і відповідає вимогам ч. 4 ст. 134 КАС України.

Таким чином додаткове рішення суду від 02 лютого 2023 року також є законним і обґрунтованим.

Отже, доводи апеляційних скарг Міністерства оборони України не спростовують висновки суду першої інстанції, що викладені в рішенні від 02 січня 2023 року та додатковому рішенні від 02 лютого 2023 року і не можуть бути підставою для їх скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року та додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року та додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк