Справа № 320/5300/22
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року 320/5300/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 27.05.2022 №161-к "Про звільнення ОСОБА_1 " про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, з 27 травня 2022 року відповідно до частини 5 статті 66 Закону України "Про державну службу";

- відновити державну службу та поновити ОСОБА_1 з 27 травня 2022 року на посаді начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області;

- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його звільнено з посади начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та припинено проходження ним державної служби на підставі необґрунтованих та упереджених висновків дисциплінарної комісії, утвореної Головним управлінням, щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку та застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення.

Позивач зауважив, що висновки дисциплінарної комісії, які стали підставою для видання оскаржуваного наказу, щодо перевищення позивачем службових повноважень, яке виразилося у використанні позивачем службового автотранспорту в особистих цілях та передання позивачем цього автотранспорту сторонній особі, не ґрунтуються на фактичних обставинах та не відповідають внутрішньому нормативному акту Головного управління Посадовій інструкції начальника управління організаційного та господарського забезпечення, затвердженій начальником Головного управління від 08.01.2020 року (далі також Посадова інструкція).

На переконання позивача, висновки щодо використання автотранспорту позивачем в особистих цілях не підтверджено жодними належними доказами. Пояснення підлеглого йому водія ОСОБА_2 , а також пояснення інших працівників Головного управління, які, на думку представника позивача, могли бути відібрані або під тиском керівництва, або через певну особисту зацікавленість цих працівників, які в подальшому отримали підвищення у посаді, не містять жодних фактичних даних, які б доводили використання позивачем автотранспорту в особистих цілях.

Зокрема, позивач зауважив на суб`єктивному тлумаченні дисциплінарною комісією змісту пояснень водія ОСОБА_2 щодо використання позивачем автотранспорту в особистих цілях, оскільки такого твердження пояснення ОСОБА_2 не містять. В свою чергу, у поясненнях, наданих ОСОБА_1 під час дисциплінарного провадження, останнім використання автотранспорту в особистих цілях заперечується, разом з тим, дисциплінарною комісією пояснення позивача проігноровані.

Також, у висновку дисциплінарної комісії не вказано жодних посилань на пункт Посадової інструкції та положення статей 7, 8 Закону України «Про державну службу», які нібито порушено позивачем.

Крім того, щодо твердження дисциплінарної комісії про передачу позивачем автотранспорту стороннім особам, ОСОБА_1 зазначено у поясненнях, наданих під час дисциплінарного провадження, що в період активних бойових дій на території Київської області позивач здійснював заходи, які були спрямовані на збереження державного майна - автотранспорту, останній не використовувався позивачем, та 12.04.2022 року після деокупації Київської області був доставлений на територію Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 28, оскільки в`їзд до подвір`я Головного управління за адресою: АДРЕСА_1 було заборонено підрозділами Національної поліції України.

Разом з тим, належну оцінку цим поясненням відповідачем не надано.

Таким чином, на переконання позивача, його вину дисциплінарною комісією не доведено та належним чином не встановлено, а обрання найсуворішого виду дисциплінарного стягнення не обґрунтовано.

Серед іншого, позивач звертає увагу, що в супереч положень Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1039, йому не надавалися матеріали дисциплінарної справи в повному обсязі.

Враховуючи викладені обставини, оскільки оскаржуваний наказ відповідача ґрунтується на безпідставних висновках дисциплінарної комісії, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що процедуру ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи дисциплінарною комісією не порушено, оскільки 19.05.2022 позивача ознайомлено з усіма матеріалами, про що свідчить його власноручний підпис на заяві про ознайомлення із матеріалами дисциплінарного провадження.

Крім того, відповідачем зазначено, що за результатами дослідження пояснень ОСОБА_1 , усіх матеріалів дисциплінарної справи та обставин, які стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, дисциплінарною комісією встановлено, що начальником управління організаційного та господарського забезпечення ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме: перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення, на підставі чого позивач підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби на підставі частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу», рішення про що прийнято дисциплінарною комісією одноголосно.

Так, дисциплінарною комісією встановлено, що позивач не заперечує використання службового автомобіля, оскільки з 24.02.2022 водій ОСОБА_2 , який кожного дня отримував від позивача ключі та документи від автотранспорту, останнім не керував, а 12.04.2022 ОСОБА_1 особисто доставив автотранспорт на територію Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини, яка не перебуває у віданні Головного управління, передавши ключі та технічний паспорт від автотранспорту особам, які не є працівниками Головного управління.

Відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо вчинення дій із збереження державного майна, оскільки Головне управління знаходиться в одному приміщенні з Вишнівським міським відділенням поліції, в`їзд та територія якого в період активних бойових дій на території Київської області були під постійним наглядом та охороною.

Крім того, відповідач зауважує, що згідно з наказом начальника Головного управління від 06.05.2021 №85-АГ за службовий автотранспорт матеріально-відповідальною особою є водій ОСОБА_2 , в той час, як посадовою інструкцією ОСОБА_1 не визначено повноважень відміняти чи змінювати накази начальника Головного управління.

Зокрема, відповідачем наголошено, що вказаний автотранспорт закріплено для використання відділом державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління, а не управлінню, начальником якого був позивач.

Відповідачем також надані пояснення щодо застосування ним виняткового виду дисциплінарного стягнення до позивача звільнення, згідно із змісту яких, Головне управління діяло в межах на підставі частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу».

З огляду на вказані обставини, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з відомостями копії Особової картки працівника, ОСОБА_1 з 18.08.2021 переведений на посаду начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління.

Наказом в.о. начальника Головного управління від 05.04.2022 №617-ОД «Про утворення дисциплінарної комісії» (далі також Наказ від 05.04.2022) відповідно до статті 69 Закону України «Про державну службу», Порядку дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, керуючись Положенням про Головне управління Держпродсоживслужби в Київській області утворено дисциплінарну комісію у складі: 1) ОСОБА_3 в.о. заступника начальника Головного управління - голова комісії; 2) Тітової О.П. головного спеціаліста відділу управління персоналом секретар комісії; 3) Явкіна В.В. завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції; 4) ОСОБА_4 головного спеціаліста відділу правового забезпечення (далі також дисциплінарна комісія).

Наказом в.о. начальника Головного управління від 11.05.2022 №656-ОД «Про порушення дисциплінарного провадження» (далі також Наказ від 11.05.2022) порушено дисциплінарне провадження стосовно начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_1 .

Згідно з Актом про відмову від підпису про ознайомлення з Наказом від 11.05.2022 №656-ОД, ОСОБА_1 ознайомлено з Наказом від 11.05.2022, проте ОСОБА_1 від особистого підпису про ознайомлення з Наказом відмовився, зробив фотокопію цього наказу на особистий телефон.

Відповідно до змісту копії Протоколу №1 засідання дисциплінарної комісії від 19.05.2022, дисциплінарною комісією за присутності усього її складу оголошено розгляд дисциплінарного провадження, розпочатого Наказом від 11.05.2022, та вирішено встановити ОСОБА_1 термін до 25.05.2022 для надання пояснень.

24.05.2022 ОСОБА_1 на ім`я голови дисциплінарної комісії подані пояснення (зареєстровано вх. Головного управління від 24.05.2022 №ВХ-2433-22).

Згідно з копією Протоколу №1 засідання дисциплінарної комісії від 25.05.2022 розгляду дисциплінарного провадження, розпочатого Наказом від 11.05.2022, продовжено, розглянуто пояснення ОСОБА_1 та вирішено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного порушення, що полягають у перевищенні службових повноважень, з огляду на що, останній підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби на підставі частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу».

26.05.2022 складено Подання дисциплінарної комісії щодо розгляду дисциплінарного провадження стосовно начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_1 (далі також Подання дисциплінарної комісії), яким рекомендовано за вчинений дисциплінарний проступок перевищення службових повноважень, передбачений пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», застосувати до начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу».

Наказом Головного управління від 27.05.2022 №161-К «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі також Наказ від 27.05.2022) припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області 27.05.2022 року відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи протиправними наказ про звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (із змінами і доповненнями), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади.

Наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №153 затверджено Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (в новій редакції), згідно з пунктами 1, 15, 16 якого Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

Головне управління утворюється у порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Головне управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства України, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменування.

Відповідно до частини першої, пунктів 2, 8 частини другої статті 3, частини другої статті 5 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Дія цього Закону поширюється на державних службовців: 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 8) інших державних органів.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом

Враховуючи викладене, оскільки позивача звільнено з посади начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, спірні правовідносини врегульовані Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі також Закон №889 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 6 Закону №889 посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Встановлюються такі категорії посад державної служби: категорія «Б» - посади: зокрема, керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

Оскільки пунктом 1 Положення управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, затвердженого начальником Головного управління від 26.02.2020, управління організаційного та господарського забезпечення (далі - управління) є структурним підрозділом Головного управління, посада начальника управління організаційного та господарського забезпечення, яку обіймав позивач, є посадою державної служби категорії «Б».

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 65 Закону №889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Частиною першою статті 66 Закону №889 передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 68 Закону №889 встановлено, що дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 69 Закону №889 для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Згідно із статтею 71 Закону №889 порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 (далі також Порядок №1039 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 2 Порядку №1039 встановлено, що процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Отже, розгляду дисциплінарною комісією дисциплінарної справи передує перевірка судом дотримання суб`єктом призначення порядку прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження, формування дисциплінарної комісії, її складу, та визначення повноважень останньої.

Згідно з абзацом четвертим підпункту 2 пункту 3, пунктом 4 Порядку №1039, рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає: суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців: керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - щодо інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

Дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1039 для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.

Абзацом третім пункту 8 Порядку №1039 встановлено, що дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Згідно з пунктом 10 Порядку №1039 дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівника державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія.

Так, згідно з роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби (далі також - НАДС) від 23.07.2020 №109-р/з «Щодо утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ», після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження формується дисциплінарна комісія у відповідності до вимог статті 69 Закону та пунктів 7-12 Порядку. Враховуючи викладене, дисциплінарна комісія формується після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження із числа працівників органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія, та утворюється разово, для здійснення конкретного дисциплінарного провадження.

Отже, з аналізу пункту 2 Порядку №1039 слудіє, що зазначеною нормою визначено послідовність дій під час здійснення дисциплінарного провадження, відтак формування дисциплінарної комісії та її складу відбувається після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження.

З поданих відповідачем копій матеріалів дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 судом встановлено, що дисциплінарну комісію утворено Наказом від 05.04.2022 №617-ОД та визначено її склад у кількості 4-х осіб, в той час, як Наказ №656-ОД «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно позивача датовано 11.05.2022.

Після прийняття Наказу від 11.05.2022, доказів формування відповідачем разової дисциплінарної комісії для здійснення дисциплінарного провадження стосовно саме ОСОБА_1 відповідним наказом, із визначенням повноважень такої дисциплінарної комісії в межах дисциплінарного провадження, розпочатого саме стосовно ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні, як і не повідомлено відповідачем про такий факт.

Крім того, з протоколів засідання дисциплінарної комісії від 19.05.2022, від 25.05.2022 встановлено, що розгляд дисциплінарного провадження стосовно позивача, порушений на підставі Наказу від 11.05.2022, здійснювався саме складом дисциплінарної комісії, затвердженим Наказом від 05.04.2022.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати склад дисциплінарної комісії, утворений Наказом від 05.04.2022, сформованим відповідно до вимог статей 69, 71 Закону №889 та Порядку №1039, правомочним здійснювати розгляд дисциплінарного провадження стосовно позивача, вчиняти будь-які дії, передбачені Порядком №1039 та приймати будь-які рішення в межах цього дисциплінарного провадження.

Зокрема, щодо підстав порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити, серед іншого, підстави для відкриття дисциплінарного провадження.

Абзацом другим пункту 33 Порядку №1039 передбачено, що дисциплінарна комісія повинна встановити, зокрема, чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження.

Відповідно до абзаців першого, четвертого, сьомого пункту 34 Порядку №1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

У вступній частині зазначаються, крім іншого, відомості щодо підстав для порушення дисциплінарного провадження.

Таким чином, прийняттю рішення суб`єкта призначення про порушення дисциплінарного провадження передує визначення чітких підстав вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем, обставини якого потребують встановленню дисциплінарною комісією.

Згідно з преамбулою Наказу від 11.05.2022: «Відповідно до статей 68, 69 та 71 Закону України «Про державну службу», Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, пункту 11 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужбм від 24.02.2020 №153, у зв`язку з можливим перевищенням службових повноважень, пов`язаних із використанням службового автомобіля RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях, з метою визначення ступеня вини, характеру тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку», наказано: порушити дисциплінарне провадження стосовно начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_1 .

Так, у Наказі від 11.05.2022 вказані обставини, які потребують перевірці дисциплінарною комісією, проте, посилання на конкретну підставу (оформлені належним чином проведені відповідачем заходи, повідомлення, докази), яка слугувала прийняттю рішення про порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, відсутнє.

Тобто, зі змісту преамбули цього Наказу не є зрозумілим, яким чином зафіксовано факт можливого перевищення ОСОБА_1 службових повноважень, пов`язаних із використанням службового автомобіля в особистих цілях, який потребує перевірці дисциплінарною комісією.

В той же час, зі змісту Подання дисциплінарної комісії від 26.05.2022 судом встановлено, що дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 розпочате Наказом від 11.05.2022 у зв`язку з надходженням доповідної записки завідувача сектору запобігання та виявлення корупції ОСОБА_5 від 29.05.2022.

В свою чергу, відповідно до змісту оскаржуваного Наказу від 27.05.2022 №161-К «Про звільнення ОСОБА_1 », дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 розпочате Наказом від 11.05.2022 у зв`язку з надходженням доповідної записки завідувача сектору запобігання та виявлення корупції ОСОБА_5 від 26.05.2022.

Отже, Подання дисциплінарної комісії та Наказ про звільнення позивача містять різні підстави порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, а саме, доповідні записки завідувача сектору запобігання та виявлення корупції ОСОБА_5 від 29.05.2022 та від 26.05.2022 відповідно.

Крім цього, зазначені доповідні записки датовані пізніше дня видання суб`єктом призначення Наказу про порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача.

Зокрема, суд зауважує, що згідно з абзацами першим, другим частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Так, пунктом 3 резолютивної частини ухвали суду від 28.06.2022 витребувано у відповідача, серед іншого: копію дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 з усіма доданими документами; копії всіх документів та матеріалів з урахуванням та на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ.

Водночас, всупереч вимогам ухвали суду та положенню процесуального закону, відповідачем копій вказаних доповідних записок суду не надано, в той час, як останні, згідно з пунктом 25 Порядку №1039, вважаються матеріалами дисциплінарної справи.

З огляду на викладене, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування підстав для порушення дисциплінарної справи стосовно позивача Наказом від 11.05.2022.

На переконання суду, вищевстановлені обставини є істотним порушенням процедури дисциплінарного провадження, що фактично нівелює наслідки розгляду дисциплінарної справи по її суті та прийняті за результатами розгляду дисциплінарної справи рішення.

Разом з тим, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд вважає за необхідним надати оцінку усім обставинам справи та аргументам сторін.

Щодо твердження позивача про порушення дисциплінарною комісією його права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 31 Порядку №1039 державний службовець має право знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що станом на день ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, йому такі матеріали надані не в повному обсязі, а саме не надані: пояснення ОСОБА_6 від 18.05.2022, пояснення в.о. начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держапродспоживслужби в Київській області Лісковича В.В. від 17.05.2022 та пояснення водія відділу господарського забезпечення начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління ержапродспоживслужби в Київській області ОСОБА_7 від 17.05.2022.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 17.05.2022 позивачем на ім`я голови дисциплінарної комісії Головного управління подано заяву про ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження.

В свою чергу, згідно зі змістом Протоколу №1 засідання дисциплінарної комісії від 19.05.2022, доповідачем дисциплінарної комісії ОСОБА_5 ознайомлено ОСОБА_1 , серед інших, з поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Про ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи 19.05.2022 позивач засвідчив без зауважень власноручним підписом на заяві, поданій ним 17.05.2022.

Інших доказів, які б свідчили про ненадання дисциплінарною комісією позивачу матеріалів дисциплінарної справи в повному обсязі у матеріалах справи відсутні.

Отже, твердження позивача про те, що дисциплінарною комісією не дотримано право позивача на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, спростовано матеріалами справи.

Щодо тверджень позивача про необґрунтованість висновків дисциплінарної комісії щодо наявності в його діях дисциплінарного проступку у виді перевищення службових повноважень, викладених у Поданні від 26.05.2022, суд дійшов наступних висновків.

Так, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного дисциплінарного провадження.

Відповідно до пункту 24 Порядку №1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Згідно з пунктом 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити, зокрема: пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до пункту 28 Порядку №1039 з метою формування дисциплінарної справи Комісія, дисциплінарна комісія може звертатися до відповідних посадових осіб державного органу (його територіальних органів), у якому здійснюється дисциплінарне провадження, інших державних органів, підприємств, установ, організацій щодо надання відповідних пояснень, документів, матеріалів (належним чином завірених копій).

Пунктом 33 Порядку №1039 встановлено, що дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Згідно з пунктом 34 Порядку №1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні.

Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

У мотивувальній частині зазначаються: у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку:

- факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів;

- обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку;

- ступінь вини державного службовця;

- характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків;

- відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби;

- заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.

У резолютивній частині зазначаються: у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку:

- висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом частини другої статті 65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.

Дослідивши зміст Подання дисциплінарної комісії судом встановлено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення).

Так, дисциплінарною комісією зазначено, що ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління, всупереч повноваженням, передбаченим посадовими обов`язками (Посадовою інструкцією), усвідомлюючи значення своїх дій, передбачаючи суспільно шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, користуючись своїм службовим становищем, неодноразово безпідставно використовував службовий автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 , а також умисно передав службовий автотранспорт особі, яка не має жодного відношення до Головного управління.

В свою чергу, першочерговим до кваліфікації дій державного службовця як перевищення службових повноважень, є встановлення фактів, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів.

Отже, за висновками дисциплінарної комісії результатами дисциплінарного провадження доведено: використання позивачем службового автотранспорту в особистих цілях та передання позивачем цього службового автотранспорту третій особі.

Так, згідно з мотивувальною частиною Подання висновується, що обставини використання позивачем службового автотранспорту RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях підтверджуються, зокрема:

1) поясненнями водія організаційного та господарського управління Головного управління ОСОБА_2 від 07.04.2022, який згідно з наказом Головного управління від 06.05.2021 є матеріально-відповідальною особою за отримання, зберігання та використання цього автомобіля;

2) поясненнями начальника відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Каленюка М.С. від 18.05.2022, за відділом якого був закріплений службовий автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 ;

3) поясненнями в.о. начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління ОСОБА_8 ;

4) поясненнями водія відділу господарського забезпечення управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління ОСОБА_7 .

За змістом Подання, кожне з пояснень вказаних осіб містить свідчення останніх про використання в особистих цілях позивачем службового автомобілю RENAULT SANDERO НОМЕР_2 шляхом надання вказівок підлеглому йому водію ОСОБА_2 передавати ключі, технічний паспорт та сам автомобіль наприкінці робочого часу кожного робочого дня з кінця січня місяця поточного року (2022 року) (пояснення ОСОБА_2 ). Зокрема, позивач користувався цим автомобілем у вихідні дні, та були непоодинокі випадки передачі автомобілю ОСОБА_1 не на початку робочого дня, а о 14-й години, що негативно впливало на роботу відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління (пояснення ОСОБА_6 ). Також, ОСОБА_8 в своїх поясненнях повідомлено, що перевищуючи свої повноваження ОСОБА_1 надав вказівку підлеглому ОСОБА_2 передавати автомобіль RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особисте використання.

В свою чергу, у письмових поясненнях від 24.05.2022 ОСОБА_1 використання автомобілю RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях заперечив.

Судом досліджено копії пояснень вказаних осіб, які долучено відповідачем в якості матеріалів дисциплінарної справи, та встановлено, що останні не містять свідчень щодо точних дат використання позивачем службового автомобіля RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях, маршруту та пункту призначення ОСОБА_1 під час використання службового автомобіля у особистих цілях.

Крім того, в матеріалах дисциплінарної справи відсутні задокументовані будь-яким чином докази невиконання або виконання із затримкою завдань, покладених на відділ державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління через відсутність автотранспорту RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 внаслідок користування позивачем, не у віданні якого такий автотранспорт перебуває.

Зокрема, відсутні докази повідомлення керівника Головного управління, його заступників щодо вчинення позивачем дій, які перешкоджають належній діяльності відділу, за яким закріплено автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 , та надання позивачем вказівки підлеглому водію віддавати автотранспорт з метою користування останнім не у службових цілях.

Крім того, в Поданні, в частині викладення змісту пояснень водія ОСОБА_2 від 07.04.2022, дисциплінарною комісією зазначено, що водієм повідомлено про використання позивачем автотранспорту в особистих цілях з кінця січня 2022 року.

Разом з тим, текст копії пояснювальної ОСОБА_2 від 07.04.2022 такого твердження не містить, на що обґрунтовано звернуто увагу суду позивачем.

Згідно цих пояснень, ОСОБА_2 лише повідомлено, що з кінця січня (24.01.2022) після відпустки та протягом лютого 2022 року останній виїжджав у відрядження по наказах начальника відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Каленюка М.С. та ОСОБА_1 . Також зазначив, що «коли не було відрядження, машиною користувався ОСОБА_1 ».

Отже, самі по собі пояснення опитаних осіб не є достеменним підтвердженням досліджуваних обставин наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку, який виявився у використанні позивачем службового автомобілю в особистих цілях.

На переконання суду, в даному випадку, ні вказані пояснення опитаних осіб, ні пояснення ОСОБА_1 , не може ні спростувати, ні підтвердити факт використання позивачем автотранспорту RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях, оскільки жодних доказів ні опитуваними особами, ні позивачем не надано.

Згідно з мотивувальною частиною Подання судом встановлено, що обставини використання позивачем службового автотранспорту RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 в особистих цілях та передання службового автотранспорту третій особі підтверджуються:

1) телефонною розмовою в.о. начальника Головного управління з водієм ОСОБА_2 , який згідно з наказом Головного управління від 06.05.2021 є матеріально-відповідальною особою за отримання, зберігання та використання цього автомобіля;

2) службовими записками водія ОСОБА_2 від 12.04.2022

3) письмовими поясненнями начальника Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_9 від 13.04.2022;

4) поясненнями асистента приватної ветлікарні ОСОБА_10 від 15.04.2022.

За змістом Подання висновується, що Головним управлінням здійснювалися заходи по встановленню місцезнаходження автотранспорту за матеріально-відповідальними працівниками.

За наслідками телефонної розмови між в.о. начальника Головного управління та матеріально-відповідальною особою за автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 ОСОБА_2 останнім повідомлено, що 23.02.2022 наприкінці робочого дня він передав автотранспорт начальнику управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління ОСОБА_1 та покинув територію України з початком військової агресії.

В свою чергу, в.о. начальника Головного управління запропоновано ОСОБА_2 надати письмові пояснення з яких підстав автомобіль опинився у користуванні ОСОБА_1 та вжити всіх заходів із встановлення місцезнаходження автомобіля та його доставки до Головного управління.

Суд зауважує, що надані відповідачем копії матеріалів дисциплінарної справи не містять документа на кшталт телефонограми, якою було б зафіксовано дату, час та зміст телефонної розмови в.о. між начальником Головного управління та матеріально-відповідальною особою за автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 ОСОБА_2 , а також відсутній документ, яким би підтверджувалося здійснення відповідачем заходів щодо підстав встановлення місцезнаходження автотранспорту за матеріально-відповідальними працівниками.

Засобами електронного зв`язку ОСОБА_2 направлені пояснення від 07.04.2022, в яких, як встановлено судом, зазначено, що щодня зранку ОСОБА_2 отримував ключі та документи у ОСОБА_1 . В кінці робочого дня ОСОБА_2 повертав ключі, документи ОСОБА_1 , а автотранспорт залишав у дворі Головного управління за адресою: АДРЕСА_1 .

За свідченнями ОСОБА_2 , 23.02.2022 він залишив машину у дворі Головного управління, документи та ключі від якої віддав ОСОБА_1 .

Вранці 24.02.2022 ОСОБА_1 подзвонив ОСОБА_2 та сказав на роботу не виходити. Після вказаної дати ОСОБА_2 ні начальника управління ОСОБА_1 , ні автотранспорту не бачив.

В свою чергу, згідно змісту Подання, пояснення ОСОБА_2 від 07.04.2022 інтерпретовані дисциплінарною комісією як свідчення використання ОСОБА_1 автотранспорту «в особистих цілях», оцінку чому судом надано вище.

Зокрема, зі змісту подання встановлено, що у службових від 12.04.2022 ОСОБА_2 повідомлено в.о. начальника Головного управління, що автомобіль RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 знаходиться на території Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 28, ключі від автомобіля та технічний паспорт знаходяться у сейфі начальника Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_9 . Автомобіль доставлено ОСОБА_1 .

Разом з тим, судом досліджено копії службових ОСОБА_2 від 12.04.2022 та встановлено, що ОСОБА_2 повідомлено в.о. начальника Головного управління про знаходження автотранспорту у дворі Вишневого відділу ГУ ДПСС в Київській області за адресою: вул. Балукова , 26, м. Вишневе, Київська область, про що його повідомив начальник управління ОСОБА_1 .

Таким чином, здійснюючи посилання на вказану службову ОСОБА_2 , дисциплінарною комісією у Поданні вказано іншу назву та адресу місця перебування автотранспорту, аніж повідомлене ОСОБА_2 у одній із службових від 12.04.2022.

Судом встановлено, що в іншій службовій від 12.04.2022 ОСОБА_2 дійсно повідомлено в.о. начальника Головного управління про те, що ключі від автотранспорту знаходяться у Давиденка, який, як вказано ОСОБА_2 , є завідувачем ветеринарної лікарні Вишневого відділу ГУ ДПСС в Київській області, про що ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1

13.04.2022 начальником Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини Давиденком В.В. надані письмові пояснення про те, що 12.04.2022 за попереднім телефонним дзвінком до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 дійсно доставлено автотранспорт на територію Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 28, та оскільки автотранспорт доставлено ОСОБА_1 до початку робочого часу, та ОСОБА_9 ще не прибув на роботу, зі слів прибиральниці лікарні чоловік, який лишив цей автомобіль, передав ключі та документи від нього черговій приватної ветлікарні, що розташована у будівлі Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

15.04.2022 опитана асистент приватної лікарні ОСОБА_10 , згідно з письмових пояснень останньої, підтвердила обставини залишення чоловіком на ім`я ОСОБА_11 ключів та технічного паспорту від автотранспорту RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 для передачі їх ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що викладені в цій частині Подання обставини відповідають змісту долучених до матеріалів дисциплінарної справи пояснень осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В свою чергу, згідно з письмових пояснень, наданих дисциплінарній комісії ОСОБА_1 24.05.2022, останнім повідомлено, що в період активних бойових дій на території Київської області автомобіль RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 був під його наглядом та не використовувався. Всі дії були спрямовані на забезпечення збереження державного майна.

Зокрема, ОСОБА_1 повідомлено, що після закінчення активних бойових дій та деокупації Київської області на прохання водія ОСОБА_2 даний транспортний засіб 12.04.2022 року доставлений ОСОБА_1 на територію Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарно медицини за адресою: м. Вишневе, вуд. Балукова, 28, оскільки в подвір`я Головного управління за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 22 в`їзд було заборонено підрозділами Національної поліції.

Отже, висновується, що позивач не заперечує тих обставин, що ним дійсно доставлено автомобіль RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 на територію Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарно медицини.

Таким чином, потребує встановленню кваліфікація вказаних дій позивача на предмет виду дисциплінарного проступку.

У постановах від 30.06.2021 у справі №200/10988/19-а, від 10.11.2021 у справі №540/4057/20, від 22.12.2021 у справі №140/16342/20 Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої у розумінні пункту 7 частини другої статті 65 Закону №889 «перевищення службових повноважень» означає вчинення державним службовцем таких дій або прийняття рішень, які виходять за межі його службових повноважень. Під час дисциплінарного провадження у таких справах дисциплінарна комісія та суб`єкт призначення повинні чітко визначити обсяг повноважень конкретного державного службовця, керуючись положеннями Закону №889, інших законів України, положеннями про державний орган та/або його структурний підрозділ, а також посадовою інструкцією державного службовця. Таким чином, саме за вчинення державним службовцем дій, які виходять за межі його повноважень, законодавець у згаданій нормі Закону №889-VIII передбачив можливість застосування до такої особи найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення.

Отже, перевищення службових повноважень виражається у тому, що державний службовець вчиняє те чи інше діяння, яке не входить до його компетенції.

Мотивувальна частина Подання містить виклад вказаних пояснень осіб, позивача, та твердження дисциплінарної комісії про те, що Посадова інструкція начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління не наділяє позивача повноваженнями стосовно особистого використання, користування та розпорядження транспортними засобами Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

Разом з тим, обсяг повноважень згідно з Посадовою інструкцією начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління дисциплінарною комісією у мотивувальній частині Подання не визначено та не проаналізовано.

Так, судом встановлено, що відповідно до пункту 7 розділу 3 Посадової інструкції, до основних посадових обов`язків позивача належить відповідальність за збереження майна та обладнання, яке знаходиться в Управлінні (організаційного та господарського забезпечення).

Водночас, у Поданні дисциплінарної комісії відсутні посилання на нормативні документи, якими підтверджується на обліку якого структурного підрозділу Головного управління перебуває автотранспорт RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 , враховуючи те, що ОСОБА_2 матеріально-відповідальна особа за цей автомобіль згідно з наказом Головного управління від 06.05.2021 №85-АГ, є підлеглим позивача.

Зокрема, відсутній аналіз із відповідними посиланнями на нормативні документи (до прикладу, затверджений Головним управлінням порядок використання службового автотранспорту), до повноважень яких працівників входить використання, користування та розпорядження транспортними засобами Головного управління, зокрема, автотранспортом RENAULT SANDERO ДН НОМЕР_1 , та яким чином державні службовці Головного управління можуть користуватися службовим автотранспортом.

Такі документи не надані і суду під час судового розгляду справи, та про наявність таких не зазначено у процесуальних заявах відповідача.

З аналізу вищевикладеного, із висновку у мотивувальній частині Подання про те, що ОСОБА_1 не наділений повноваженнями щодо особистого використання, користування та розпорядження транспортними засобами Головного управління, не слідує висновок, зазначений в наступному абзаці цього ж Подання, що ОСОБА_1 діяв всупереч повноваженням, передбаченим посадовими обов`язками.

В зв`язку з чим, на переконання суду, у Поданні належним чином не доведено належними та допустимими доказами із посиланням на відповідні нормативні документи порушення використання, користування та розпорядження позивачем службовим автотранспортом.

Крім того, у мотивувальній частині Подання відсутня оцінка дисциплінарної комісії викладених позивачем у поясненнях від 24.05.2022 обставин, на предмет наявності підстав для пом`якшення відповідальності.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 08.02.2023 у справі №160/19669/21, лише в межах дисциплінарного провадження дисциплінарні комісії можуть зробити висновок про наявність вини державного службовця, ступеня такої вини з урахуванням тяжкості вчиненого проступку, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, тощо.

Так, відповідно до частини першої статті 67 Закону №889 дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Пунктами 1-3 частини другої статті 67 Закону №889 встановлено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є, зокрема: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону №889 під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

11.10.2021 Національним агентством України з питань державної служби опубліковані Рекомендації з питань практичного застосування законодавства про державну службу щодо найбільш поширених ознак порушень у державних органах влади, встановлених за результатами аналізу контрольної діяльності, в тому числі щодо порушення вимог статті 67 Закону та пунктів 33-34 Порядку здійснення дисциплінарного провадження при визначенні виду дисциплінарного проступку дисциплінарною комісією, згідно з яких:

«Всупереч вимогам статті 67 Закону та пункту 34 Порядку № 1039 дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ в мотивувальній частині подання за результатами розгляду дисциплінарної справи не зазначаються обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, а також: відомості, що характеризують державного службовця; результати оцінювання службової діяльності державного службовця; наявність заохочень, стягнень; ставлення державного службовця до державної служби; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків.

Статтею 74 Закону встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.».

Суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан на території України.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Факт передання позивачем ключів, документів від автотранспорту та безпосередньо автотранспорту третій особі відбувся в період дії воєнного стану на території України, а саме, 12.04.2022.

Водночас, дисциплінарною комісією оцінки вказаним обставинам у мотивувальній частині Подання на предмет визначення ступеня тяжкості вини позивача, не надано.

Зокрема, дисциплінарною комісією не зазначено щодо наявності наслідків від вчинених позивачем дій та їх характер.

Також судом встановлено, що у мотивувальній частині Подання дисциплінарною комісією зазначено твердження наступного змісту: «обставини, що пом`якшують ступень вини не встановлено».

Проте, далі у мотивувальній частині Подання дисциплінарною комісією зазначено, що згідно з довідкою відділу персоналу ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень не має, що згідно з положеннями Закону №889 визнається обставиною, що пом`якшує відповідальність.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини Подання судом встановлено, що дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність обтяжуючих обставин, а саме, свідомого неодноразового грубого порушення перевищення посадових обов`язків, що могло призвести до пошкодження або втрати державного майна в особливо великих розмірах.

Суд зауважує, що на відміну від пом`якшуючих обставин, перелік яких не є вичерпним, обставини, що обтяжують відповідальність державного службовця чітко регламентовано частиною четвертою статті 67 Закону №889, згідно з якою, обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього;

4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп;

5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

З мотивувальної частини Подання висновується, що жодна з перелічених дисциплінарною комісією обставин не підпадає під ознаку обтяжуючих, перелік яких передбачено Законом №889.

Отже, на переконання суду, дисциплінарною комісією не надано належним чином оцінки обставинам, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, ступеню його вини, та наслідків, до яких призвели такі дії позивача.

Зокрема, у Поданні дисциплінарної комісії відсутнє чітке формулювання конкретного проступку та дати його вчинення, а також аналіз відомостей, що характеризують державного службовця та результати оцінювання службової діяльності позивача.

Крім того факт «неодноразового грубого порушення перевищення посадових обов`язків» не підтверджено належними та допустимими доказами, в той час як останній ґрунтується на поясненнях працівників Головного управління, які фактично містять припущення щодо використання позивачем службового автотранспорту в особистих цілях.

Дослідивши резолютивну частину Подання судом встановлено, що дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді перевищення службових повноважень, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону №889 та рекомендувати застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону №889.

Таким чином, Подання дисциплінарної комісії про кваліфікацію дій позивача з використання, користування та розпорядження транспортними засобами Головного управління, що не передбачено Посадовою інструкцією, як перевищення службових повноважень, ґрунтується на двох складових:

- неодноразовому використанні позивачем службового автотранспорту в особистих цілях, факт чого належними та допустимими доказами під час дисциплінарного провадження не доведено;

- умисному переданні позивачем службового автотранспорту третій особі, в межах встановлення факту чого, обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, ступінь його вини, та наслідки, до яких призвели такі дії позивача, взагалі не оцінені дисциплінарною комісією.

Згідно з частинами десятою та одинадцятою статті 69 Закону №889 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до пункту 35 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) відповідно до статті 75 Закону.

Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.

У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення (керівником державної служби) рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.

Крім того, статтею 75 Закону №889 встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктом 36 Порядку №1039 за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (керівника державної служби).

З матеріалів справи судом встановлено, що Подання дисциплінарної комісії щодо розгляду дисциплінарного провадження стосовно начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області ОСОБА_1 датовано 26.05.2022, та містить резолюцію в.о. начальника Головного управління Гаврілова Р.В. «до виконання 26.05.2022».

В свою чергу, оскаржуваний Наказ №161-К «Про звільнення ОСОБА_1 » датовано 27.05.2022, тобто наступним днем після отримання суб`єктом призначення подання дисциплінарної комісії.

Водночас, докази повідомлення позивача про внесення Подання дисциплінарної комісії суб`єкту призначення, та необхідності надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення, або належним чином оформлений акт про відмову позивача надати такі пояснення у матеріалах справи відсутні, відомості про що матеріали дисциплінарної справи також не містять.

Крім того, суд враховує, що згідно з аналізу положень пунктів 35, 36 Порядку №1039, строком прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення є десять календарних днів з дня отримання подання дисциплінарної комісії, та фактично цей строк не може бути скорочено, оскільки восьмий календарний день є останнім для подання державним службовцем своїх пояснень для врахування останніх суб`єктом призначення, в іншому випадку, якщо такий строк державним службовцем не дотримано, він вважається таким, що відмовився від надання письмових пояснень.

Лише в цьому випадку суб`єктом призначення може бути прийнято рішення за наслідками розгляду подання дисциплінарної комісії без урахування пояснень державного службовця.

Разом з тим, ні дисциплінарною комісією, ні суб`єктом призначення не дотримано обов`язку забезпечити позивачу як державному службовцю права на надання письмових пояснень за наслідками розгляду дисциплінарної справи стосовно нього.

Таким чином, суд зауважує, що дані обставини свідчать про передчасність прийнятого суб`єктом призначення оскаржуваного рішення.

Зокрема, згідно з частинами першою, другою статті 77 Закону №889 рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини п`ятої статті 77 Закону №889 пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

З аналізу норм законодавства слідує, що подання дисциплінарної комісії хоч є обов`язковим, проте носить рекомендаційних характер для суб`єкта призначення при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Так, оскаржуваним Наказом від 27.05.2022 №161-К «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону №889.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 65 Закону №889 дисциплінарним проступком є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною п`ятою статті 66 Закону №889 звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Пунктом 4 частини першої статті 87 Закону № 889 обумовлено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.05.2023 у справі №240/33810/21, підставою для застосування дисциплінарного стягнення може бути вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи, що відповідають вимогам частини другої статті 73 Закону №889-VIII і бути належним чином обґрунтованим.

Отже, звільнення за перевищення службових повноважень має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

В свою чергу, дослідивши зміст Наказу від 27.05.2022 №161-К «Про звільнення ОСОБА_1 », судом встановлено повне дублювання суб`єктом призначення мотивувальної частини Подання дисциплінарної комісії, оцінку якого по суті дисциплінарної справи надано судом вище, враховуючи що, суд не може вважати оскаржуване рішення обґрунтованим.

В силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень суд повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, тощо.

Щодо правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то згідно сталої судової практики така повинна фокусуватися, насамперед, на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону.

Так, судом встановлено, що під час дисциплінарного провадження стосовно позивача мали місце грубі порушення відповідачем вимог Закону №889 та Порядку №1039, а саме: порушення порядку формування складу дисциплінарної комісії; відсутність чіткого зазначення підстав порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача; не відповідність змісту Подання дисциплінарної комісії та Наказу від 27.05.2022 обов`язковим елементам щодо врахування характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби; недотримання порядку повідомлення позивача про прийняте дисциплінарною комісією Подання, порушення права позивача на надання ним письмових пояснень суб`єкту призначення перед розглядом питання накладення дисциплінарного стягнення; недотримання суб`єктом призначення строку для подання позивачем письмових пояснень та передчасне прийняття оскаржуваного Наказу від 27.05.2022 без належної оцінки суб`єктом призначення матеріалів дисциплінарної справи та викладених у мотивувальній частині Подання дисциплінарної комісії непідтверджених належними доказами обставин.

Враховуючи викладене, наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 27.05.2022 №161-к «Про звільнення ОСОБА_1 » про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, з 27 травня 2022 року відповідно до частини 5 статті 66 Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частин другої, третьої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Так, позивач просить суд поновити позивача на посаді та відновити державну службу з 27.05.2022.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 вбачається, що днем звільнення вважається останній день роботи. У зв`язку з цим, запис у трудовій книжці про звільнення працівника, а також і наказ про припинення трудового договору повинні містити вказівку на останній день роботи працівника, який і є днем звільнення.

Тобто, 27.05.2022 є останнім робочим днем ОСОБА_1 на займаній посаді державної служби.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача з посади начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, ОСОБА_1 підлягає поновленню на відповідній посаді з 30.05.2022 (робочим днем наступним після дня звільнення), а не 27.05.2022, про що просить позивач.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з підстав зміни судом обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині дати його поновлення на державній служби та займаній посаді.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Таким чином, рішення суду у частині відновлення державної служби та поновлення позивача на посаді підлягає зверненню до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі також Порядок №100).

З урахуванням норм абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абзацу 2 пункту 8 Порядку № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, оскаржуваний наказ, яким позивача звільнено з займаної посади, реалізовано 30.05.2022 та поновлено на посаді рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача проводиться відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за період з 27.05.2022 по 12.06.2023 включно.

Матеріали справи містять довідку Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 29.06.2022 №408 про заробітну плату, відповідно до якої нарахована заробітна плата за останні два повних місяця роботи позивача (березень 2022 року - квітень 2022 року) складає 27639,80 грн., а середньоденна заробітна плата позивача становить 698,70 грн.

Кількість робочих днів складає: травень 2022 року - 2 дні; червень 2022 року 20 днів; липень 2022 року 21 дні; серпень 2022 року 22 дні; вересень 2022 року 22 дні; жовтень 2022 року 20 днів; листопад 202 року 22 дні; грудень 2022 року 21 день (усього за 2022 рік 150 робочих днів); січень 2023 року 22 дні; лютий 2023 року 20 днів; березень 2023 року 23 дні; квітень 2023 року 20 днів; травень 2023 року 23 дні; червень 2023 року 8 днів (усього за 2023 рік 116 робочих днів).

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 30.05.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 12.06.2023 року (день ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді та відновлення державної служби) складає 266 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 185854,20 грн. (698,70 грн. х 266 робочих днів). При цьому з вказаної суми відповідачем має бути відраховано податки та обов`язкові платежі.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позаяк з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про зміну обраного способу захисту представником позивача, шляхом не зобов`язання, а стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення позивача до дня винесення судом рішення про поновлення позивача на службі в розмірі 185854,20 грн., з якої підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. При цьому, сума стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць становить 14672,70 грн. (698,70 грн. (середньоденна заробітна плата) х 21 р.д. (середньоарифметична кількість робочих днів у місяці)).

Додатково суд зауважує на наступному.

Так, у поданому клопотанні від 13.10.2022 відповідач просить суд під час ухвалення судового рішення у разі здійснення розрахунку сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу врахувати, що в період з 21.07.2022 по 01.09.2022 позивач працював на посаді провідного фахівця відділу організаційного забезпечення управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління та отримував заробітну плату, накази про що долучені до клопотання.

На переконання відповідача, поновлення позивача на посаді державної служби може призвести до виникнення у останнього конфлікту інтересів в силу положень Закону України «Про запобігання корупції».

Ознайомившись з клопотанням суд зауважує, що в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №369/10046/18 (провадження №61-9664сво19) зроблено висновок про те, що виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2019 у справі №826/14/16 зазначив, що вказана норма права, крім превентивної функції щодо незаконного управлінського рішення роботодавця, виконує ще й функцію соціальну по відношенню до працівника, задовольняючи його потребу щодо наявності засобів до існування на період від незаконного звільнення до поновленні на роботі (посаді) шляхом компенсації певних втрат заробітку, що він зазнав у зв`язку із звільненням.

Отже, з огляду на поняття правової природи поняття середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку про розрахунок його суми без урахування сум заробітку позивача під час незаконного звільнення.

В свою чергу, суд не надає оцінку викладеним у клопотанні відповідача припущенням щодо можливого виникнення конфлікту інтересів у позивача у разі поновлення його на посаді та відновлення державної служби з травня 2022 року, в той час, як позивачем обіймалася інша оплачувана посада в період з 21.07.2022 по 01.09.2022, оскільки це не є предметом спору даної справи.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат, судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 27.05.2022 №161-к «Про звільнення ОСОБА_1 » про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, з 27 травня 2022 року відповідно до частини 5 статті 66 Закону України «Про державну службу».

Поновити ОСОБА_1 на державній службі на посаді начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області з 30 травня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 травня 2022 року по 12 червня 2023 року в сумі 185854,20 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири грн. 50 коп.), з якої відрахувати обов`язкові податки та збори.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі на посаді начальника управління організаційного та господарського забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області з 30 травня 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 672, 70 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят дві гривні 70 копійок),з якої відрахувати обов`язкові податки та збори.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.