Справа № 420/14022/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 червня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 року по зведеному виконавчому провадженню №61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66703870 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №66703870 від 08.11.2021;

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.06.2023 по виконавчому провадженню №66703870 про скасування процесуального документу, а саме - постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 року по ВП № 66703870;

визнати такою, що не підлягає виконанню постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.08.2021 року по ВП № 49988401 про стягнення виконавчого збору;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66703870.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу повідомлено про необхідність у 10-денний строк усунути недоліки.

Представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить:

Заборонити відповідачу 1 та відповідачу 2 вчиняти будь-які дії з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 18.08.2021 по ВП № 49988401 та ВП № 66703870 від 08.11.2021 до набрання законної сили рішенням суду у судовій справі № 420/14022/23.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що КП «ТМО» звертаючись з заявою про забезпечення позову не намагається перешкоджати виконанню судового рішення, за яким порушено виконавче провадження, з огляду на те, що заборгованість за судовим рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 у справі №916/2932/15 вже врегульована відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», підтвердженням чого є внесення боржника (позивача) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог Закону України № 1639-ІХ від 14.07.2021. Доказами цього є: - наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304, згідно з яким КП «ТМО» включено (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) до згаданого вище Реєстру; - лист АТ «Одеська ТЕЦ», кредитора за судовим рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 у справі № 916/2932/15, на виконання якого відкрито виконавче провадження та постанови за яким є предметом оскарження у позовній заяві (завірені належним чином копії вказаних документів додані до позовної заяви та зазначені у додатках). Також доказом, що підтверджує неправомірність дій державного виконавця під час вчинення виконавчих дії по ВП №66703870 є обставини встановлені зазначеним вище рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 у справі №420/8148/23 під час визнання протиправною і скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 по ВП№66703870 про поновлення вчинення виконавчих дій зі стягнення виконавчого збору.

Представник позивача вказує, що занепокоєність КП «ТМО» та необхідність вжиття заходів забезпечення позову також обумовлена тим, що відповідач 1 продовжує вчиняти протиправні дії. Так, 12.06.2023 на адресу КП «ТМО» надійшла вимога виконавця від 06.06.2023 №12740 про перерахування грошових коштів в розмірі 226 697,11 грн. за виконавчим провадженням № 66703870 від 06.09.2021 та постановою про стягнення виконавчого збору № 49988401 від 18.08.2021 на депозитний рахунок відділу примусового виконання. Таким чином відповідач 1 ігнорує висновки судового рішення і продовжує намагатися тим чи іншим чином стягнути виконавчий збір стягнення якого заборонено.

На переконання представника позивача, вжиття заходів забезпечення позову є єдиним способом захистити права КП «ТМО» від протиправних дій відповідача 1 та 2 під час розгляду судової справи справі № 420/14022/23, також з огляду на те, що ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість зупинити вчинення виконавчих дій у разі оскарження в судовому порядку дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби. При цьому представник позивача наголошує, що у Законі України «Про виконавче провадження» взагалі відсутні норми, які б передбачали можливість зупинення вчинення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження у випадку оскарження в судовому порядку, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, які законом визнані виконавчими документами.

На думку представника позивача заборона відповідачу 1 та 2 вчиняти будь-які дії з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 18.08.2021 по ВП №49988401 в межах ВП №66703870, відкритого 08.11.2021 до набрання законної сили рішенням суду у судовій справі № 420/14022/23 є ефективним та дійовим заходом захисту інтересів КП «ТМО».

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає лише про можливе ускладнення його матеріального становища у разі виконання виконавчого документа.

Разом з тим, представником позивача не наведено та не надано жодних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не наведено та не надано належних та допустимих доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

Отже, з урахуванням наведених обставин, та, у даному випадку, враховуючи відсутність належних обґрунтувань, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду в майбутньому або існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст.150, 151, 168, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин