Справа № 400/4723/23
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 р. № 400/4723/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. за розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Веснянської сільської ради, вул. Центральна, 6,Весняне,Миколаївський район, Миколаївська область,57134,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Веснянської сільської ради з вимогами визнати протиправною бездіяльність Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером: :01:000:0496 площею 0,5828 га у встановлений законом строк; зобов`язати Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області прийняти рішення за заявами ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0496 площею 0,5828, гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в межах території Веснянської (Кривобалківської) у встановлений законом строк.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що разом з іншими особами, які є її родичами, вона на підставі дозволу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області замовила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах території Веснянської (Кривобалківської) сільської ради. 07.09.2021 позивачка звернулась до відповідача з проектом та заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність. Станом на 2023 рік, рішення відповідачем за заявою ОСОБА_1 не прийнято.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ, особи, які отримали дозволи до дня набрання чинності цього Закону, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради. Ані позивач, ані орган, що надав позивачці дозвіл, не повідомив Веснянську сільську раду про видачу такого дозволу. У витягу з Державного земельного кадастру №НВ-021 від 26.05.2021 вказано, що інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. В зв`язку з ненадходженням від позивача та органу, що видав дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, відповідних повідомлень Веснянська сільська рада право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0496 не реєструвала. Також, відповідач зазначає про наявність договору оренди землі від 01.02.2023, укладеного на 49 років з приватним підприємцем ОСОБА_2 . При порівнянні викопіровки із кадастрового плану з відкритими даними по земельній ділянці :01:000:0496 встановлено, що вони співпадають. Оскільки земельна ділянка знаходиться в межах іншої земельної ділянки, наданої іншій особі в довгострокову оренду, відповідач на має повноважень не розпорядження нею. Також, відповідач зазначив, що відповідно до п.п.5 п.27 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність забороняється.

Позивачка надала відповідь на відзив, в якому пояснила, що ОТГ в межах належної території можуть розпоряджатися землями майже усіх категорій, крім земель оборони, земель, які перебувають в постійному користуванні органів державної влади, земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного фонду. Відтак, всі несформовані земельні ділянки державної власності, які розташовані за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, в автоматичному порядку переходять до комунальної власності за адміністративно-територіальним принципом. За таких обставин, земельна ділянка, запланова для передачі позивачу, яка на час передачу у 2020 році, ще не була сформована, знаходиться за межами населеного пункту, тобто є комунальної власність, тому твердження відповідача про відсутність повноважень не її розпорядження є помилковим. Також, відсутні докази та відповідачем не доведено, що саме запроектована для передачі ОСОБА_1 сформована земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:0496 увійшла до земельної ділянки площею 1,24 га, яка перебуває в оренді ПП ОСОБА_2 та суборенді ТОВ «Ранг». Щодо заборони на час воєнного стану, то протиправна бездіяльність виникла ще до настання воєнного стану. Між тим, п.п.5 п.27 Перехідних положень ЗК України не містить прямої заборони для органів місцевого самоврядування у прийняття відповідних рішень.

Суд розглянув справу 20.06.2023 в порядку, передбаченому ч.5 ст.262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

31.12.2020 Головним управління Держгеокадастру видано наказ №14274-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», яким ОСОБА_1 , а також іншим особам (всього 6 осіб) надано дозволи на розроблення проекту землеустрою угіддя пасовищ по 2,000 га кожному, в межах Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, громадянам України.

На замовлення ОСОБА_1 та інших осіб, Державним підприємством «Миколаївський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою» виготовлений Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам (6 осіб) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

13.08.2021 ОСОБА_1 подала до Веснянської сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га кадастровий номер :01:000:0496 із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована в межах території Веснянської (Кривобальської) сільської ради Миколаївської району Миколаївської області.

28.09.2021 листом за підписом Веснянського сільського голови повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0496 перебуває в оренді.

01.11.2021 ОСОБА_1 подала повторну заяву Веснянської сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га кадастровий номер :01:000:0496 із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована в межах території Веснянської (Кривобальської) сільської ради Миколаївської району Миколаївської області.

Станом на 20.06.2021 жодного рішення з приводу проекту за звернення ОСОБА_1 Веснянською сільської радою не прийнято.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст.33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч.9, 10, 11 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частина 9 ст. 118 Земельного кодексу України, чітко визначає, що питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, повинно бути вирішено протягом двох тижнів.

У цьому випадку з моменту прийняття відповідачем заяви позивачки пройшло вже більше ніж півтора року, що в декілька разів перевищує передбачений законом строк.

Тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність та не прийняв за заявою ОСОБА_1 будь-якого рішення.

У такому випадку, позов в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача необхідно задовольнити.

Що стосується аргументів відповідача та позивача про невизначеність статусу земельної ділянки, обтяження її договором оренди з іншою особою, а також наявності законодавчо встановленого мораторію на період воєнного стану не передачу земельних ділянок у власність, то суд не вважає за можливим по цій справі надавати оцінку цим аргументом, оскільки вони не були підставами для прийняття рішення відповідачем. Відповідач взагалі не прийняв жодного рішення з приводу звернення позивачки. Суд позбавлений можливості оцінювати правомірність ймовірних підстав не ухваленого відповідачем рішення.

Враховуючи вимоги ч.ч.9, 10, 11 ст.118 Земельного кодексу України, відповідач повинен за результатами розгляду або затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у власність позивачці, або відмовити у затвердженні проекту та передачі у власність.

Оскільки, жодного рішення не прийнято, суд не розглядає аргументи щодо того, чому відповідач не міг би прийняти позитивні рішення на користь позивачки.

У такому разі, суд дійшов висновку, що способом поновлення прав позивачки буде покладення на відповідача обов`язку розглянути її звернення та прийняти рішення по суті в строки передбачені Земельним кодексом України.

В задоволенні позовних вимог, в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 саме про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0496, необхідно відмовити.

Позов задовольнити частково.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 752 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Також, у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи документи, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на правову допомогу та будь-які розрахунки вартості наданих послуг.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки в матеріалах справи, відсутні докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відсутні докази реального понесення позивачем зазначених витрат, відсутня заява про надання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Веснянська сільська рада (вул. Центральна, 6,Весняне,Миколаївський район, Миколаївська область,578) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо неприйняття рішення за заявами ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером: :01:000:0496 площею 0,5828 га у встановлений законом строк.

3. Зобов`язати Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0496 площею 0,5828, гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в межах території Веснянської (Кривобалківської) та прийняти одно із рішень, передбачених ст.118 Земельного кодексу України у встановлений законом строк.

4. В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області прийняти саме рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0496 та передачі її у власність ОСОБА_3 , - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Веснянської сільської ради (вул. Центральна, 6,Весняне,Миколаївський район, Миколаївська область,578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 752 (сімсот п`ятдесят дві) гривень.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 20.06.2023