Справа № 240/9501/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/9501/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Горбова І.С. ,

за участю: представника позивача Пономаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно, додаткову грошову винагороду за період лікування після поранення з розрахунку 100000,00 грн. пропорційно та компенсацію за несвоєчасну сплату всіх виплат за період з квітня 2022 по січень 2023, що становить загальну заборгованість 816742,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у період з 07.03.2022 по 11.04.2022 брав участь у бойових діях та 11.04.2022 був поранений, після чого проходить лікування, у тому числі у закладах охорони здоров`я. Однак відповідачем, всупереч вимогам постанови КМУ №168, не виплачено додаткову грошову винагороду у належному розмірі . Також, грошове забезпечення відповідач недоплатив.

Ухвалою суду провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не надіслав, що кваліфікується судом як його визнання.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.02.2022, на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року №69/2022, з 27 лютого 2022 року солдата ОСОБА_1 , призваного Житомирським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Житомирської області, призначено на посаду водія 3 відділення зенітного ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Згідно вказаного наказу військової частини, позивач вибув для відсічі збройної агресії російської федерації проти України .

Так, відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24.01.2023 №1051, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 у період з 07.03.2022 по 11.04.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з агресією російської федерації проти України у Донецькій області.

11.04.2022 під час ведення бойових дій позивач отримав травму.

У довідці про обставини травми №134 від 16.06.2022, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 16.04.2022 зазначено, що солдат ОСОБА_1 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Курулька Барвінківського району Харківської області внаслідок обстрілу противником зі стрілецької зброї, бойових машин та масованого артилерійського обстрілу системами великого калібру, під час відбиття збройної агресії російської федерації проти України та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та Захисту Батьківщини відповідно до Указу Президента України №71/2022 від 24.02.2022 11 квітня 2022 року одержав "мінно-вибухову травму, акубаротравму."

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 16.04.2022 №490, за результатами проведеного медичного огляду 16.04.2022 ОСОБА_1 встановлено причинний зв"язок захворювання таким, що пов"язане з проходженням військової служби та зазначено, що він потребує відпустки за станом здоров`я строком 30 календарних днів.

11.05.2022 позивач був госпіталізований до КНП "ГВВ" ЖОР Центру неврологічної допомоги та психологічної реабілітації учасників АТО та виписаний 25.05.2022 з діагнозом проміжного періоду політравми (11 квітня 2022 року) на тлі інших захворювань та ушкоджень внаслідок військових дій, спричиненими іншими видами вибухів та уламків, післятравматичний стресовий розлад астен, невротичний синдром з вегетативними пароксизмами, що підтверджується випискою-епікризом з медичної картки стаціонарного хворого №1445/(22).

Починаючи з 06.06.2022 по 24.06.2022 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" з діагнозом посттравматичного стресового розладу із стійкими цефалгічними синдромами і вегативним пароксизмами Б43.1. В короткому анамнезі зазначено, що після обстрілів позицій ЗСУ позивач отримав психотравму, з приводу чого він звернувся на лікування в даний заклад. Висловлював скарги на головні болі, напади тривоги та спазми м`язів. Після проведення курсу лікування 24 червня 2022 року був виписаний з закладу із незначним поліпшенням та відмічав зменшення головних болів, проте в нього так і залишилось відчуття спазмування м`язів. Зазначені обставини підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого КНП "Обласний медичний спеціалізований центр".

З 19.07.2022 по 05.08.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ДУ "ТМО МВС України в Житомирській області" та був виписаний по закінченню курсу лікування в задовільному стані зі скаргами на затерпання правової нижньої кінцівки, утруднення ходьби та тривожний сон, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №514.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії за М4400 від 24 жовтня 2022 року позивач внаслідок перенесеного (11.04.2022 року) МВТ, струсу головного мозку з цефадгією та акуботравми отримав травму пов`язану з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми виданої Командиром військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2022 року №134 та було зроблено висновок про те, що позивач за результатами отриманої травми обмежено придатний до військової служби, непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладах морської піхоти, спецспорудах та придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях та навчальних закладах.

Оскільки починаючи з 11.04.2022 позивач перебуває на лікуванні, однак відповідач йому не виплачує додаткову грошову винагороду, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 ( у редакції з квітня 2022), якою на виконання Указів Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64 та "Про загальну мобілізацію" №69 у пункті 1 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З 19.07.2022 редакція абз.1 п.1 Постанови №168 викладена наступним чином "Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах."

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість " 30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Таким чином, на період дії воєнного стану військовослужбовці отримують додаткову винагороду до грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ № 168 у сумі 30000,00 грн. та 100000,00 грн. (за час участі у безпосередніх бойових діях), а з 19.07.2022 - у сумі до 30000,00 грн. та 10000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому, разі поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії мають право на отримання збільшеної винагороди в розмірі до 100 000 грн.

В той же час, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості випадків перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Як встановлено судом, позивач з 27.02.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією та з 07.03.2022 приймав участь у бойових діях .

11.04.2022, перебуваючи у зоні проведення бойових дій, позивач отримав травму, яку ВЛК визнала такою, що пов"язана із захистом Батьківщини.

Матеріали справи свідчать, що починаючи з 11.04.2022 ОСОБА_1 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, у зв"язку з отриманою травмою.

Представник позивача у судовому засіданні вказав на те, що згідно копій сторінок з медичної картки позивача та консультаційних висновків спеціалістів, він постійно звертається за допомогою до лікарів та проходить курси лікування.

Відтак, суд зазначає, що за весь час перебування позивача на лікуванні підлягала виплаті додаткова винагорода з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно часу такого лікування.

Разом з тим, з довідки, виданої в/ч НОМЕР_3 від 01.03.2023 про нарахований дохід позивача у період з лютого 2022 року по січень 2023 року, вбачається, що додаткова грошова винагорода на період лікування позивачу не виплачується.

Відповідачем не спростовано невиплати позивачу за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 .

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1,2 ст.77 КАСУ Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме на суб"єкта владних повноважень, у даному випадку, в/ч НОМЕР_1 покладено обов"язок доведення правомірності своїх дій, рішень чи бездіяльності.

Разом з тим, відповідач відзиву на позов не надіслав, не заперечив проти позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин, не надав жодного доказів на їх спростування, що свідчить про визнання позову.

Також, відповідачем не спростовано доводи представника позивача щодо недоплати позивачу грошового забезпечення у розмірі, визначеному у розрахунку.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

При цьому, додаткова грошова винагорода за період лікування підлягає нарахуванню за всі періоди перебування позивачу на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) та за всі періоди перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

Щодо позовних вимог в частині зобов"язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно, додаткову грошову винагороду за період лікування після поранення з розрахунку 100000,00 грн. пропорційно та компенсацію за несвоєчасну сплату всіх виплат за період з квітня 2022 по січень 2023, що становить загальну заборгованість 816742,50 грн.

Представник позивача до матеріалів справи долучив розрахунок заборгованості, зроблений власноруч.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вказаний розрахунок не може бути прийнятий до уваги, оскільки визначення розміру заборгованості з недоплаченого грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди належить до повноважень відповідача, що він повинен зробити на виконання судового рішення.

При цьому, сума додаткової грошової винагороди не є сталою, тобто не конкретно виплачується 30000,00 грн. та 100000,00 грн., а розраховується пропорційно до відпрацьованих у конкретному місяці днів або днів перебування на стаціонарному лікуванні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зазначає, що розрахунок додаткової винагороди та визначення періоду, за який вона повинна виплачуватися, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить військову службу та який виплачує йому грошове забезпечення. Тому, саме на відповідача за наявності передбачених законодавством підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, визначивши при цьому період для її розрахунку.

Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині шляхом зобов"язання військову частину нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткову грошову винагороду за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Щодо компенсації за несвоєчасної сплати всіх виплат за період з квітня 2022 по січень 2023.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст.4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у ст.3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з 11.04.2022, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати з 11 квітня 2022 року по день фактичної виплати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, позовні вимоги слід задовольнити частково .

Керуючись ст. 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду з розрахунку 30000,00 грн. пропорційно та додаткову грошову винагороду за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно, за період з 11 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв"язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за весь час затримки з 11 квітня 2022 року по день фактичної виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 19 червня 2023 року