Справа № 158/933/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 158/933/23 пров. № А/857/5902/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

відповідача - Воробей П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Секретар Оксани Леонідівни та Воробея Петра Олексійовича які діють в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду волинської області від 22 березня 2023 року (головуючий суддя Польова М.М., м.Ківерці, проголошено 14:02:57) у справі № 158/933/23 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Позов обгрунтовує тим, що 27.09.2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2022 відповідача було затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. На підставі даного рішення відповідач поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (Волинське ПТПІ). Для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення позивачем було вжито всіх заходів. Однак, отримано повідомлення Департаменту консульської служби МЗС України про те, що через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ рф на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння в ідентифікації особи та відповідному документуванні громадян росії, відносно яких прийнято рішення про примусове повернення за межі України. Вказує, що відповідач не має жодних документів, які надавали б йому право на перетин державного кордону України, а будь-які дипломатичні відносини з рф розірвано, тому отримати інформацію з країни громадянської належності ОСОБА_2 з метою ідентифікації та подальшого оформлення документів необхідних для його виїзду наразі неможливо. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд продовжити строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду волинської області від 22 березня 2023 року адміністративний позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, терміном на 6 (шість) місяців, тобто до 22 вересня 2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, представник відповідача Секретар Оксана Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначила, що з 2004 року відповідач не має фактичного зв`язку з державою громадянства своїх батьків, з рф. При цьому, вказує, що з 2004 року відповідач перебував на території України на законних підставах. Звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів асоціальної поведінки позивача, переховування від міграційного органу або вчинення будь-яких інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства України. Вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім того, апеляційну скаргу на рішення суду було подано і представником відповідача Воробейом Петром Олексійовичем. В свої скарзі зазначає, що відсутність відповідей із відповідного Посольства іншої держави в Україні може бути підставою для продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства лише за умови неможливості ідентифікації його особи. Саме на таку обставину вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.08.2020р. (справа № 522/21484/19) де була сформована позиція, що відсутність відповідей з консульських та дипломатичних установ може бути підставою для продовження строку затримання відповідача, лише за умови неможливості ідентифікації його особи, як це передбачено статтею 289 КАС України. Вказує, що ОСОБА_2 і це не заперечувалось стороною позивача не відмовлявся від співпраці з органами ДМС України в частині ідентифікації своєї особи. Окрім того, відповідач звертався до органів ДМС України з заявою про визнання його особою без громадянства оскільки він приїхав на територію України у 2 (двох) річному віці і не отримував документів щодо належності до громадянства будь-якої держави, проте йому було відмовлено в прийнятті його заяви з підстав, що вказана заява повинна бути подана особисто, а виконати дану вимогу закону він фізично не в змозі, оскільки перебуває у Волинському ПТПІ. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

27.09.2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2022 відповідача було затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. На підставі даного рішення відповідач поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (Волинське ПТПІ).

Для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення позивачем було вжито всіх заходів. Однак, отримано повідомлення Департаменту консульської служби МЗС України про те, що через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ рф на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння в ідентифікації особи та відповідному документуванні громадян росії, відносно яких прийнято рішення про примусове повернення за межі України.

Враховуючи наведене, позивача звернувся в суд першої інстанції для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За нормою частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Згідно з ч. 1-3 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Примірник рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Нормою частини 11 статті 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Апеляційним судом встановлено, що позивач підставно покликається на ту обставину, що на даний час ідентифікувати відповідача та повернення його на батьківщину є неможливим.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по даний час. Вказана обставина суттєво ускладнює центральному органу з питань міграції процес ідентифікації іноземців з країни агресора.

Відтак, з метою ідентифікації особи відповідача необхідно вжити заходи щодо продовження його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

Апеляційний суд наголошує, що в Україні триває воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а тому національні інтереси державної політики у сфері міграції превалюють над індивідуальними правами та інтересами іноземця, який прибув в України з території держави агресора і не вбачає порушення статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскільки має місце законне затримання.

Доводи представників скаржника зазначені в апеляційних скаргах та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Секретар Оксани Леонідівни та Воробея Петра Олексійовича які діють в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду волинської області від 22 березня 2023 року у справі № 158/933/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 19 червня 2023 року.