Справа № 140/5467/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5467/22 пров. № А/857/5298/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Ніколіна В.В.,

суддів - Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року (суддя - Волдінер Ф.А., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" у серпні 2022 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 05.11.2021: №377/33000703, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових санкцій) 1 666,00 грн; №378/33000703, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових санкцій) 29 058,64 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому підлягають скасуванню, як з підстав незаконності самої перевірки, так і з підстав необґрунтованості її висновків. Зокрема вказує на те, що у наказі №2209-п від 30 вересня 2021 року про проведення фактичної перевірки позивача, не вказано підстав для її проведення, а є лише посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), разом з тим відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки та інформацію, яку контролюючий орган отримав про порушення позивачем вимог чинного законодавства. Окрім того, витяг до наказу, у якому зазначено найменування позивача не було підписано посадовою особою та скріплено печаткою. Позивач звертає увагу на дотримання товариством вимог "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за №805/15496 (далі - Інструкція №281/171/578/155). У зв`язку з цим, на АЗС з магазином товариство складає в кінці кожної зміни змінні звіти форми №17-НП та 13-НП, які також було надано перевіряючим для огляду. Крім того зазначає, що відповідно до встановлених технічних вимог, товариством відпуск товарів на АЗС відбувається через належно зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи спеціалізований РРО, який внесено до Державного реєстру, тому відпуск пального на АЗС без застосування РРО є технічно неможливим.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що правом на недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки позивач не скористався. Вказує, що позивачем недоведено наявність причиново-наслідкового зв`язку між процедурними порушеннями та правильністю висновків контролюючого органу прийнятих за результатом такої перевірки. Зазначає, що перевіркою встановлено порушення вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР) та виявлено непроведення розрахункових операцій через РРО та встановлення факту нестачі пального в кількості 529,59 л на суму 16 659,92 грн, а також надлишку пального на АЗС в кількості 480,62 л на суму 14 529,32 грн та порушення обліку товарних запасів. На його думку, позивачем не спростовано висновків акту фактичної перевірки, яким встановлено наявність порушень.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 30.09.2021 ГУ ДПС у Київській області видано наказ №2209-п «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» за адресою: Білоцерківський р-н, с. Фурси, вул. Фурсівська, квартал ІІ, 2-А.

На підставі вказаного наказу інспекторами Головного управління ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку AЗC, на якій здійснює свою господарську діяльність TOB «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», що розташована за адресою: Білоцерківський р-н, с. Фурси, вул. Фурсівська, квартал ІІ, 2-А, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 13.10.2021 №17178/10/36//07/42663493.

У висновках зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР у зв`язку з порушенням ведення порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання, та не проведення розрахункових операцій через РРО на повну суму покупки або через програмні РРО із створенням у паперовій чи електронній формі відповідних документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Зокрема, встановлено, що позивачем не відображено надходження нафтопродуктів на загальну суму 16 659,92 грн, тобто встановлено надлишок товарних запасів відповідно до наданого журналу обліку нафтопродуктів.

Також підтверджено невидачу особам розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведеної операції, а саме: згідно даних про рух нафтопродуктів на АЗС з магазином, тобто встановлено факт нестачі нафтопродуктів на АЗС, згідно даних про їх рух на загальну суму 14 529,32 грн.

На підставі акта перевірки, Західним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків винесено податкові повідомлення-рішення від 05.11.2021 №377/33000703 та №378/33000703, якими до ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» застосовано штраф в сумі 1 666,00 грн та 29 058,64 грн, відповідно.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені товариством в адміністративному порядку та за наслідками розгляду ДПС України прийнято рішення від 14 липня 2022 року №7198/6/99-00-06-03-02-06 про залишення скарги без задоволення, а податкових повідомлень-рішень - без змін.

ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішенням, звернулося з позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом порушено вимоги щодо призначення перевірки, а відтак прийнятий за її результатами акт є протиправним та підлягає скасуванню. Зокрема у Наказі від 30.09.2021 №2209-п "Про проведення фактичних перевірок" відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України; у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності АЗС вимогам чинного законодавства. Наведене свідчить про відсутність дійсних, фактичних підстав для його прийняття та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю суб`єкта господарювання у формі фактичної перевірки.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України та який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 цієї правової норми фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, посилається на відсутність у контролюючого органу підстав для проведення фактичної перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 (справа № 826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо. Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: «оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформовано позицію згідно якої: «Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки».

Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

Аналіз таких висновків Великої Палати Верховного Суду свідчить, шо:

- не всі процедурні порушення допущені під час призначення та/або проведення перевірки (доведені платником під час судового розгляду справи належними, допустимими та достатніми доказами) є підставою для скасування прийнятого за результатами перевірки рішення контролюючого органу;

- підставами для скасування таких рішень є лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки;

- необхідність дотримання балансу публічних і приватних інтересів при прийнятті контролюючими органами рішень про проведення перевірок.

Отже, обставинами які підлягають доказуванню у таких категоріях справ є причинно-наслідковий зв`язок між процедурними порушеннями допущеними (на переконання платників податків) під час перевірки та правильністю висновків сформованими за результатом такої перевірки.

Згідно цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду, порушення, допущені під час призначення та проведення перевірки, можуть бути підставою для скасування рішення контролюючого органу у випадку, якщо такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належним чином оформлених доказів того, що контролюючий орган отримав інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу зі здійснення належного податкового контролю.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем надано Лист ДПС України від 16.08.2021 №18715/7/99-00-07-05-03-07, яким зобов`язано територіальні органи ДПС організувати та провести фактичні перевірки місць роздрібної торгівлі пальним, який і був підставою для проведення фактичної податкової перевірки.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що у Наказі від 30.09.2021 №2209-п "Про проведення фактичних перевірок" відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України; у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності АЗС вимогам чинного законодавства.

Апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено, як саме вказані порушення під час призначення перевірки вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами проведеної перевірки. Разом з тим, порушення під час самого проведення перевірки контролюючим органом не допущено.

Таким чином, вказані формальні порушення під час призначення перевірки в даному випадку не можуть слугувати самостійною підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між процедурними порушеннями та правильністю висновків контролюючого органу прийнятих за результатом такої перевірки.

Відтак, апеляційний суд не вважає процедурні порушення під час призначення перевірки такими, що тягнуть протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, отже слід перевірити підстави позову щодо наявності порушень податкового законодавства.

Згідно з матеріалами справи, перевіркою встановлено, згідно даних про рух нафтопродуктів на АЗС, факти:

нестачі пального на АЗС в кількості 529,59 л на загальну суму 16 659,92 гри., чим порушено вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР;

надлишку пального на АЗС в кількості 480,62 л на загальну суму 14 529,32 гри, який не підтверджений під час проведення перевірки документами (у паперовій або електроннім формі), цю підтверджують облік та надходження товарів, чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

Також перевіркою зафіксовано, що на момент перевірки в рівнемірах лічильників невірно вказано час, який фактично відповідає Z-звіту №954.

Відповідно до пунктів 1,2, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, шо підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок: надавати особі, що отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду. який дозволяв особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують, облік та походження товарних запасів зокрема, але не виключно, документа щодо інвентаризації товарних запасів, документ про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання-та/або документе на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб ~ підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонт), а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що за порушеним вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуга), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг): непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи: невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне пасі упне вчинене порушення.

Абзацом першим пункту 11 розділу II Прикінцеві положення Закону № 265/95-ВР визначено, шо тимчасово, до 1 січня 2022 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими ним пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР (у редакції, шо діяла па момент перевірки) передбачено що до суб`єктів господарювання, то здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як свідчать матеріали справи, платником податків під час перевірки фактичних залишків нафтопродуктів не надано документальне підтвердження причин виявлених нестачі та надлишку, що є підставою стверджувати про вибуття таких товарів з місця продажу шляхом реалізації без застосування реєстратора розрахункових операцій та реалізації необлікованих у встановленому порядку товарів.

Тобто надані позивачем докази не спростовують висновків акту фактичної перевірки від 13.10.2021 №17178/10/36//07/ НОМЕР_1 .

З огляду на наведене, на думку колегії суддів винесені податкові повідомлення-рішення від 05.11.2021 № 377/3300703 на суму 1 666,00 грн та №378/33000703 на суму 29 058,64 грн є правомірними та такими, які винесені з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не підлягають до скасування.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року в справі №140/5467/22 - скасувати, та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш