Справа № 260/969/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/969/20 пров. № А/857/4181/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

відповідача - Яблонський О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року (головуючий суддя Луцович М.М., м.Ужгород, проголошено 15:38:20) у справі № 260/969/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

15.04.2020 ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (відповідач) про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі.

Позов обгрунтовує тим, що наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області № 554 від 25.02.2020 року слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 , у відповідності до підпункту 7 пункту 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України звільнено зі служби в поліції. Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській обл. № 50 о/с від 26.02.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 26.02.2020 року. Вищевказані рішення про звільнення прийняті на підставі висновку про результати службового розслідування від 25.02.2020 року, яке проводилось дисциплінарною комісією ГУНП в Закарпатській області. Позивач наголошує, що висновок службового розслідування не містить доказів, які б реально свідчили про вчинення ОСОБА_1 будь-якого дисциплінарного проступку. Зазначає, що обираючи такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, відповідач не з`ясував всіх обставин доцільності застосування такого стягнення, наявність заохочень або стягнень застосованих відносно позивача і обрав найжорсткіший захід стягнення без відповідних на то підстав. Звертає увагу, що звільнення відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством, оскільки відповідач обрав звільнення, як вид дисциплінарного стягнення під час перебування позивача на лікарняному.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Змінено дату звільнення старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 , слідчого відділення Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області з 26 лютого 2020 року на 03 березня 2020 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що порушені норми, які відповідачем зазначені у висновку службового розслідування та оскаржуваних наказах носять загальний характер і визначають обов`язки та правила поведінки поліцейських. Для констатації факту порушення таких норм відповідачу необхідно вказати на реальні конкретні дії чи бездіяльність, що призвели до їх порушення. Цього відповідачем зроблено не було. Не обґрунтовано відповідачем, в чому саме проявилося порушення позивачем службової дисципліни та вимог зазначених статей Закону України «Про Національну поліцію», інших законів, Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в чому проявилося порушення Правил етичної поведінки поліцейських, Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та чим це підтверджується. Докази таких дій матеріали службового розслідування не містять. Вказує, що судом першої інстанції справу розглянуто поверхнево, навіть не враховано покази ОСОБА_2 , хоча в самому рішенні і вказано, що остання підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 5000 грн., які були передані для неї гр. ОСОБА_3 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

13.04.2023 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач зазначає, що наказом ГУНП в Закарпатській області №325 від 21.01.2020 року було призначено службове розслідування за фактами порушення службової дисципліни та вимог антикорупційного законодавства, допущених слідчим СВ Хустського ВП ГУНП ОСОБА_1 . Відповідач наголошує, що своїми діями позивач, обов`язком якого, як поліцейського, є протидія злочинності, грубо порушуючи вимоги своїх посадових інструкцій, присягу поліцейського, підпункту 3 пункту 1 статті 1 та пункту 1 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», приховав від обліку повідомлення про кримінальне правопорушення (надання пропозиції про неправомірну вигоду ОСОБА_4 ), допустивши порушення вимог пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події. Відповідач зазначає, що грубі порушення службової дисципліни, негідна поведінка та неправомірні дії ОСОБА_1 призвели до скоєння ним надзвичайної події, яка викликала значний суспільний резонанс у суспільстві і була широко висвітлена у значній кількості інтернет видань. Допущені ОСОБА_1 порушення стали можливими внаслідок його неналежного ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ігнорування вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, недотримання вимог ст. 18, 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію». Закону України «Про запобігання корупції», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.1 1.2016 № 1179, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, що проявилось у грубому порушення вимог службової дисципліни, неінформуванні керівництва про надходження пропозиції неправомірної вигоди, приховуванні від обліку відомостей про кримінальне правопорушення, порушенні Присяги працівника поліції та скоєнні вчинку, який компрометує його як поліцейського. Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 під час службового розслідування не встановлено. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Наказом ГУНП в Закарпатській області №325 від 21.01.2020 року було призначено службове розслідування за фактами порушення службової дисципліни та вимог антикорупційного законодавства, допущених слідчим СВ Хустського ВП ГУНП ОСОБА_1 .

За результатом проведеного службового розслідування, наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській обл. № 554 від 25.02.2020 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Хустського ВП ГУНП - слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції - позивача, у відповідності до підпункту 7 пункту 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України було звільнено зі служби в поліції.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській обл. № 50 о/с від 26.02.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 26.02.2020 року.

Вважаючи застосоване дисциплінарне стягнення необґрунтованим, а спірний наказ протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з статтею 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (Закон № 580-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Державні службовці зобов`язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з пунктом 7.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 за № 628/20941 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.07.2016) працівнику органів внутрішніх справ забороняється використовувати свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв`язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Відповідно до пункту 4 Розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (Дисциплінарний статут).

Згідно з статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Пунктом 8 статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073, затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (Інструкція № 230), відповідно до пункту 2.1 якої підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення; повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 Інструкції № 230 передбачено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

Відповідно до пункту 5.2 Інструкції № 230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами службового розслідування встановлено, що 31.01.2020 працівниками УСБУ в Закарпатській області, спільно із слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові (ТУ ДБР) за ухвалами Личаківського районного суду м. Львова у рамках кримінального провадження № 0000462 від 24.12.2019 р., відкритого прокуратурою Закарпатської області відносно слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368 КК України, було проведено обшуки у службовому кабінеті ОСОБА_1 та за місцем його проживання. У ході проведення вищевказаних обшуків у ОСОБА_1 було вилучено його особистий мобільний телефон. Цього ж дня, слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові Поручником А.В. повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У Висновку службового розслідування зазначено, що 19.10.2019 о 22.52 до Хустського ВП ГУНП, через службу « 102», надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_2 , про те, що у приміщенні «Спортлото», невідома особа чоловічої статі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розмахує пістолетом.

Виїздом слідчо-оперативної групи Хустського ВП ГУНП на місце події встановлено, що гр. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, погрожував предметом схожим на пістолет працівниці вказаного закладу гр. ОСОБА_2 . У ході проведення огляду місця події слідчим вказаний предмет чорною кольору був вилучений та опечатаний у спецпакет.

20.10.2019 відомості за даним фактом СВ Хустського ВП ГУНП були внесені до ЄРДР № 0000978 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

21.10.2019 проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було доручено слідчому слідчого відділення Хустського ВП ГУНП - позивачеві. Цього ж дня, ОСОБА_1 було призначено судово-балістичну експертизу вилученого від гр. ОСОБА_4 предмета схожого на пістолет. Згідно висновку експерта зазначено, що наданий на дослідження предмет не є вогнепальною зброєю, досліджуваний предмет є пневматичним, газово-балонним пістолетом.

15.11.2019 позивачем була винесена постанова про визнання вищевказаного пістолета речовим доказом і передачу його на зберігання до кімнати зберігання речових доказів.

21.11.2019 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

13.12.2019 ухвалою Хустського районного суду (справа № 309/3663/19, провадження №1-кп/309/578/19) кримінальне провадження № 0000978 було закрито у зв`язку із відмовою потерпілої гр. ОСОБА_2 від обвинувачення та прийнято рішення про повернення вищевказаного пістолета гр. ОСОБА_4 .

У подальшому, як з`ясовано під час службового розслідування, та про що відображено у Висновку службового розслідування - гр. ОСОБА_4 звернувся до УСБУ в Закарпатській області з приводу вимагання від нього ОСОБА_1 неправомірної вигоди в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень за непритягнення його до кримінальної відповідальності у вищевказаному кримінальному провадженні.

24.12.2019 відомості за зверненням ОСОБА_4 прокуратурою Закарпатської області внесено до СРДР № 0000462 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, та з метою особистого незаконного збагачення, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, поставив вимогу гр. ОСОБА_4 про надання йому неправомірної вигоди в сумі 5000 гривень шляхом перерахування вказаної суми на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , за вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 .

У подальшому ОСОБА_1 поставив гр. ОСОБА_4 вимогу про надання неправомірної вигоди у розмірі вищевказаної суми шляхом її перерахування на його банківську картку, за повернення гр. ОСОБА_4 речового доказу у кримінальному провадженні № 0000978, зокрема пневматичного пістолета.

16.01.2020 близько 16.50 гр. ОСОБА_4 перерахував на банківську картку ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 гривень. Тим самим, ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища.

31.01.2020 слідчими другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2020 (справа № 463/846/20, провадження № 1-кс/463/624/20), було проведено обшук у службовому кабінеті ОСОБА_1 .

Одночасно з слідчими ТУ ДБР, згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2020 (справа № 463/846/20, провадження № 1-кс/463/623/20), також було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 .

Цього ж дня ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК У країни.

04.02.2020 ухвалою Личаківського районного суду (справа № 463/994/20, провадження № 1-кс/463/713/20) відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період з 22.00 до 06.00 наступної доби, терміном на два місяці, але не довше ніж на строк досудового розслідування.

Як зазначено у матеріалах службового розслідування, опитаний по даному факту гр. ОСОБА_4 повідомив, що у ході проведення досудового розслідування, яке здійснював слідчий ОСОБА_1, останній 20.11.2019 запропонував йому свою допомогу у вирішенні питання щодо закриття кримінального провадження в суді, на що він погодився. Після цього, гр. ОСОБА_4 попередивши ОСОБА_1 виїхав до своїх родичів у м. Долина, Івано- Франківської області, де знаходився до 12.12.2019. Протягом цього часу, як вказує гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 неодноразово телефонував йому, та розпитуючи про терміни повернення повідомляв про необхідність їх зустрічі до початку судового засідання, яке мало відбутися 13.12.2019. Перед цим 12.12.2019 близько 12.00 гр. ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_1 у супермаркеті в м. Хуст, де останній повідомив, що потерпіла ОСОБА_11 згодна піти на примирення, однак їй треба заплатити. При цьому, ОСОБА_1 жестами пальців рук показав яку саме суму грошей має дати гр. ОСОБА_4 , а саме, як зрозумів останній, 2000 (дві тисячі) доларів США. Останній, будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі ОСОБА_1 неправомірної вигоди, могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, погодився на протиправну вимогу слідчого, однак зауважив, що така сума коштів у нього відсутня, і йому відповідно потрібен час для її збору. Після цього, ОСОБА_1 на аркуші паперу написав номер своєї банківської картки, на яку гр. ОСОБА_4 мав перерахувати гроші. Цього ж дня даний громадянин звернувся до УСБУ в Закарпатській області із заявою про вимагання від нього ОСОБА_1 неправомірної вигоди. 13.12.2019, як вказує гр. ОСОБА_4 , перед судовим засіданням він зустрівся із ОСОБА_1 , який повідомив, що гр. ОСОБА_4 неправильно зрозумів його, і що він має надати грошові кошти лише в сумі 200 доларів США або їх еквівалент у сумі 5000 гривень. 15.01.2020 близько 13.00 на прохання ОСОБА_1 гр. ОСОБА_4 зустрівся з ним у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де висловив бажання повернути пневматичний пістолет собі, на що ОСОБА_1 погодився посприяти йому в цьому. 16.01.2020 гр. ОСОБА_4 перерахував гроші в сумі 5000 гривень на раніше вказаний ОСОБА_1 номер банківської картки. Про це він відразу повідомив ОСОБА_1 зателефонувавши йому. Під час телефонної розмови гр. ОСОБА_4 попросив ОСОБА_1 про зустріч, маючи намір вирішити питання повернення йому пневматичного пістолета, однак ОСОБА_1 повідомив про своє перебування за межами м. Хуст та запевнив гр. ОСОБА_4 , що все владнає і з даного приводу йому зателефонують. 17.01.2020, як вказує гр. ОСОБА_4 , йому зателефонував невідомий працівник Хустського ВП ГУНП та повідомив що він може прийти та забрати пневматичний пістолет.

Опитаний, в ході службового розслідування ОСОБА_1 повідомив, що жодних дій на закриття вказаного кримінального провадження він не вчиняв, та пропозицій на їх вчинення від гр. ОСОБА_4 не отримував. Однак, 16.01.2020 до нього під час зустрічі звернувся гр. ОСОБА_4 із пропозицією щодо сприяння ОСОБА_1 у поверненні вилученого у гр. ОСОБА_4 пневматичного пістолета, на що він повідомив останнього про те, що даний речовий доказ йому повернуть на підставі ухвали Хустського районного суду, де буде вказано рішення щодо нього. Не зважаючи на це, як зазначає ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_4 і надалі наполягав на сприянні ОСОБА_1 у вирішенні питання повернення йому вказаного речового доказу за відповідну винагороду. У свою чергу ОСОБА_1 повідомив гр. ОСОБА_4 про те, що все що він може для нього зробити, так це зателефонувати процесуальному прокурору у вказаному кримінальному провадженні та поцікавитися прийнятим рішенням суду щодо речового доказу. Цього ж дня близько 16.00 гр. ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_1 з проханням допомогти у поверненні вказаного пневматичного пістолета, на що ОСОБА_1 погодився та у свою чергу зателефонував прокурору Хустської місцевої прокуратури, від якого дізнався про зміст вищевказаної ухвали суду. Після цього, ОСОБА_1 зателефонував гр. ОСОБА_4 та повідомив про те, що він може підійти до даного прокурора та взяти у нього копію ухвали суду, на підставі якої відповідальний за збереження речових доказів Хустського ВП ГУНП зможе повернути йому пневматичний пістолет. Після цього, ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_4 не спілкувався та не зустрічався. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що жодних грошових коштів від гр. ОСОБА_4 за сприяння у поверненні йому пневматичного пістолета не вимагав та не отримував. Про надходження від гр. ОСОБА_4 пропозиції щодо вирішення питання повернення речового доказу ОСОБА_1 нікому з керівництва Хустського ВГІ ГУНП не доповідав.

Як зазначено у матеріалах службового розслідування, дисциплінарною комісією ГУНП в Закарпатській області здобуто відомості, що ОСОБА_1 13.12.2019 та 15.01.2020 зустрічався із ОСОБА_4 і під час зустрічі обговорювалися питання надання неправомірної вигоди за закриття кримінального провадження та повернення пневматичного пістолета. Окрім цього, 16.01.2020 року ОСОБА_1 повторно домовлялися щодо повернення пістолету за відповідну грошову винагороду.

Згідно матеріалів службового розслідування вказано, що надаючи пояснення в ході службового розслідування ОСОБА_1, намагаючись ухилитися від відповідальності, відмовився надати відомості з приводу обставин, які є предметом службового розслідування, а саме в частині порушення ним службової дисципліни та антикорупційного законодавства, чим порушив вимоги пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893. Опитаний з цього приводу начальник сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_12 , повідомив, що 27.12.2019 до Хустського ВП ГУНП надійшла ухвала Хустського районного суду від 13.12.2019 (справа № 309/3663/19, провадження № 1 -кп/309/578/19) відносно обвинуваченого гр. ОСОБА_4 , для виконання в частині повернення останньому речового доказу (пневматичного пістолета). 16.01.2020, о другій половині дня, ОСОБА_12 зателефонував гр. ОСОБА_4 та повідомив про те, що він може прийти і забрати вищевказаний пневматичний пістолет. Цього ж дня гр. ОСОБА_4 прийшов до Хустського ВП ГУНП, де ОСОБА_12 взяв від останнього заяву на видачу йому вказаного пістолета, який видав лише 20.01.2020, оскільки гр. ОСОБА_4 на час звернення не мав при собі документів, які б підтверджували його особу. При цьому, ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_1 з приводу повернення вищевказаному громадянину пневматичного пістолета йому не телефонував і що він не має жодного відношення до повернення речових доказів, рішення по яким прийнято судовими інстанціями.

Згідно записів журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Хустського ВП ГУНП, гр. ОСОБА_4 відвідував даний відділ поліції 16.01.2020, де перебував у період з 17.30 по 17.55 та при його залишенні розписався у вказаному журналі про відсутність претензій до працівників поліції. Окрім цього факт відвідування гр. ОСОБА_4 Хустського ВП ГУНП підтверджується його заявою від 16.01.2020 на видачу речового доказу, на якій цією ж датою стоїть резолюція начальника відділу поліції. Опитаний заступник начальника відділу - начальник СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_14 , повідомив, що про факт відкриття відносно його підлеглого ОСОБА_1 кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України дізнався 31.01.2020, під час проведення слідчими ТУ ДБР обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_1. При цьому зазначив, що йому не відомі факти вимагання ОСОБА_1 від громадян неправомірної вигоди за закриття кримінальних проваджень, а також останній ніколи не повідомляв його про надходження йому пропозицій щодо неправомірної вигоди. З приводу роботи із підлеглим ОСОБА_1 , ОСОБА_14 повідомив, що доводив до його відома вимоги керівництва ГУНП області та Національної поліції з питань недопущення порушень службової дисципліни та антикорупційного законодавства. Про його зустрічі із гр. ОСОБА_4 та обговорення пропозицій отримання неправомірної вигоди йому ОСОБА_1 не доповідав, відповідних рапортів для реєстрації в черговій частині не подавав.

Згідно Висновку службового розслідування зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 , обов`язком якого, як поліцейського є протидія злочинності, грубо порушуючи вимоги своїх посадових інструкцій, Присяги поліцейського, підпункту 3 пункту 1 статті 1 та пункту 1 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», приховав від обліку повідомлення про кримінальне правопорушення (надання пропозиції про неправомірну вигоду ОСОБА_4 ), допустивши порушення вимог пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2019 за № 223/33194.

Разом з тим, судом першої інстанції було допитано позивача в якості свідка. Зокрема, позивач, допитаний судом в якості свідка, повідомив, що отримані ним кошти від гр. ОСОБА_4 не були предметом неправомірної вигоди, а були сплачені гр. ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином, потерпілій ОСОБА_2 , яка відмовилася від обвинувачення в суді і тому кримінальне провадження судом було закрито. Позивач зазначив, що він передав вказані кошти в сумі 5000 грн. потерпілій, тому, що потерпіла - ОСОБА_2 не хотіла ці питання обговорювати з підсудним - гр. ОСОБА_4 , оскільки відчувала певний дискомфорт, тому що відносно неї було скоєно злочин. Також, було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що отримала від позивача кошти в сумі 5000 грн., які були передані для неї гр. ОСОБА_4 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд вказує, що повноваження слідчого органу досудового розслідування, порядок і процедура здійснення та документування слідчих (розшукових) дій чітко регламентовані нормами Кримінального процесуального кодексу України. Взаємовідносини слідчого органу досудового розслідування з іншими учасниками кримінального провадження в поза процесуальний спосіб, отримання ним грошових коштів від особи, яка була учасником кримінального провадження, у тому числі й для передачі таких коштів потерпілому, та за умови, що кримінальне провадження вже було скероване до суду або закрите, беручи до уваги, що правовідносини виникли саме у зв`язку з кримінальним провадженням, не відповідають приписам чинного законодавства, а відтак є протиправним та свідчать про неналежне виконання позивачем службової дисципліни.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивачем було допущено грубе порушення вимог службової дисципліни, неінформування керівництва про надходження пропозиції неправомірної вигоди, приховуванні від обліку відомостей про кримінальне правопорушення, порушенні Присяги працівника поліції та скоєнні вчинку, який компрометує його як поліцейського. Грубі порушення службової дисципліни, негідна поведінка та неправомірні дії ОСОБА_1 призвели до скоєння ним надзвичайної події, яка викликала значний суспільний резонанс у суспільстві і була широко висвітлена у значній кількості Інтернет видань. Допущені ОСОБА_1 порушення стали можливими внаслідок його неналежного ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ігнорування вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, недотримання вимог ст. 18, 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію». Закону України «Про запобігання корупції», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.1 1.2016 № 1179, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 08.02.2019 № 100.

Обставини, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, колегією суддів не встановлено.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Разом з тим, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Колегія суддів вказує про порушення позивачем службової дисципліни, що проявилось у безвідповідальному ставленні до виконання службових обов`язків, вступі у неділові стосунки з особами, причетними до вчинення злочину. Враховуючи вище викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивачем вчинено проступок, що є несумісним з подальшим проходженням служби, а тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів. Щодо поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то такі, як вірно зазначив суд першої інстанції є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, а відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність оскарженого рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі № 260/969/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.