Справа № 640/19653/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києві, відповідач), в якому просив:

- визнання протиправною бездіяльність ТУ ДБР Київ щодо забезпечення доступу до інформації, яка міститься у постанові слідчого від 12 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415;

- зобов`язання ТУ ДБР Київ вручити копію постанови слідчого від 12 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 у спосіб, передбачений кримінально процесуальним законом;

- зобов`язання ТУ ДБР Київ подати у встановлений судом розумний строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року закрито провадження у даній справі на підставі п. 8 ч. 1 статті 238 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить «ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року про закриття провадження у справі № 640/19653/20 скасувати; ухвалити постанову суду апеляційної інстанції, якою надати судовий захист правам та інтересам позивача шляхом визнання незаконною, відтак, протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання обов`язку своєчасно направити в адресу позивача копію постанови слідчого ТУ ДБР Київ від 12 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415».

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за змістом оскаржуваної ухвали обставина надсилання відповідачем на адресу позивача копії постанови слідчого ТУ ДБР Київ від 12 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 разом з відзивом на позов, є підставою для висновку суду про повне відновлення законних прав та інтересів позивача та, відповідно, про відсутність необхідності у визнанні судом бездіяльності відповідача протиправною.

Однак, такий висновок суду першої інстанції суперечить завданню адміністративного судочинства з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач одержав копію постанови слідчого від 12 квітня 2020 року про закриття КП № 0000415 разом із відзивом на позов, тобто не раніше 15 січня 2021 року, а саме після спливу 9-ти місяців від крайньої дати, яка дозволяла б позивачу оскаржити цю постанову до прокурора.

Тобто, є очевидним, що 9-ти місячна затримка, яка допущена відповідачем при виконанні обов`язку надати позивачу у розумні строки копію постанови слідчого ТУ ДБР Київ від 12 квітня 2020 року про закриття КП № 0000415, вказує на порушення права позивача на оскарження процесуального рішення, що викладене у вказаній постанові слідчого, до прокурора та, відповідно, вказує на те, що таке право позивача, на момент ухвалення судового рішення у справі № 640/19653/20, вже не може бути поновлено.

Разом з цим, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Обов`язок по забезпеченню ефективного захисту прав та інтересів позивача вимагає від адміністративного суду ухвалення такого судового рішення у справі № 640/19653/20, яке забезпечить реалізацію позивачем права на звернення до суду цивільної юрисдикції з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Проте, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі не лише не забезпечує ефективне поновлення порушених прав позивача, а створює перешкоду у реалізації позивачем права на звернення до суду цивільної юрисдикції з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року - без змін.

Зазначив, що ТУ ДБР у м. Києві надіслав апелянту копію постанови слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року (вих. № 11-8651/04-2020 від 08 квітня 2020 року). Також ТУ ДБР у м. Києві надіслав апелянту копію постанови слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року разом з відзивом на позовну заяву, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 15 січня 2021 року та фіскальним чеком від 15 січня 2021 року.

Отже, ТУ ДБР у м. Києві було виправлено порушені права апелянта. При цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів апелянта неможливе без визнання дій протиправними після такого виправлення.

В ході судового засідання позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначено, що «до предмету оскарження у справі №640/19653/20 належить бездіяльність службових осіб ТУ ДБР Київ, метою якої було звільнення службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ, винних у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 статті 162 і ч.1 статті 384 КК України шляхом затягування судового розслідування у КП № 0000415. Станом на теперішній час злочинна мета по звільненню від кримінальної відповідальності службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ на підставі статті 49 КК України в порядку п.3-1 ч.1 статті 284 КК України, досягнута».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 384 КК України, внесеного за заявою ОСОБА_1

08 квітня 2020 року слідчим встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 384 КК України, та керуючись статтями 40, 110, 283, 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Як зазначено ОСОБА_1 , про існування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000415 від 08 квітня 2019 року йому стало відомо з листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 17 червня 2020 року № 11-14538/04-2020 вих.

Вважаючи протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, щодо забезпечення права позивача на оскарження процесуального рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000415 в спосіб обмеження ОСОБА_1 у доступі до відомостей, які містяться у відповідній постанові слідчого від 08 квітня 2020 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що відповідач надіслав позивачу копію постанови слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 разом з відзивом на позовну заяву, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 15 січня 2021 року та фіскальним чеком від 15 січня 2021 року, які наявні в матеріалах справи. При цьому у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 24 Кримінального процесуального кодексу України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та Кодексом адміністративного судочинства України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Пунктом 5 частини 4 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) установлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У ч. 2 статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ч. 2 статті 60 КПК України заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Відповідно до статті 110 Кримінального процесуального кодексу України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Частиною 6 статті 284 КПК України передбачено, що копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно вимог ч. 2 статті 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги.

Передумовою виникнення спірних правовідносин в рамках даного спору стали обставини незгоди позивача із правомірністю постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року та порушення його прав як запитувача інформації з посиланням на приписи Закону України «Про інформацію».

На спростування доводів позивача про те, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, протиправно не надіслало позивачу копію постанови від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415, чим порушило його право на оскарження процесуального рішення слідчого, представник відповідача зазначив, що вказана постанова про закриття кримінального провадження була скерована слідчим на адресу позивача супровідним листом вих.№11-8651/04-2020 від 08 квітня 2020 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 03 листопада 2020 року.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав до суду копію супровідного листа вих.№11-8651/04-2020 від 08 квітня 2020 року та копію реєстру листів на відправку за період з 02 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що копія реєстру листів на відправку за період з 02 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року не містить даних, з яких можливо встановити вміст поштового відправлення від 03 листопада 2020 року, тим більше, що супровідний лист про направлення постанови про закриття кримінального провадження датований 08 квітня 2020 року. Крім того, відповідач не надав суду копію фіскального чека на підтвердження направлення на адресу позивача копії постанови від 08 квітня 2020 року.

В той же час, відповідач надіслав позивачу копію постанови слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 разом з відзивом на позовну заяву, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 15 січня 2021 року та фіскальним чеком від 15 січня 2021 року.

Колегією суддів також врахована та обставина, що ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову Заступника начальника Третього слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Гончарука О.Г. від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі № 757/2816/21-к скаргу задоволено, постанову Заступника начальника Третього слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Гончарука О.Г. від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року скасовано. Продовжено проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000415 від 12 квітня 2019 року.

Варто зазначити, що з огляду на наведені норми права, а також встановлені обставини справи твердження позивача про те, що у разі одержання заявником копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження після спливу 20-денного строку, який починається від дня надходження копії цієї постанови в адресу прокурора, то такий заявник автоматично втрачає право на оскарження до прокурора такої постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки прокурор не може допустити порушення розумного (20-ти денного) строку для надання правової оцінки процесуальному рішенню слідчого на предмет відповідності такого рішення вимогам закону, не відповідає дійсності та є надуманим.

Щодо посилання апелянта на те, що обов`язок по забезпеченню ефективного захисту прав та інтересів позивача вимагає від адміністративного суду ухвалення такого судового рішення у справі № 640/19653/20, яке забезпечить реалізацію позивачем права на звернення до суду цивільної юрисдикції з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, то слід зазначити таке.

Згідно ч. 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Між тим, з аналізу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 не вбачається, що ним заявлялася вимога про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. При цьому посилання апелянта на те, оскаржувана ухвала створює перешкоду у реалізації позивачем права на звернення до суду цивільної юрисдикції з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем, критично оцінюється судом, оскільки захисту судом підлягають лише реальні порушені права, а не їх можливе порушення в майбутньому. В той же час позивачем не надано суду жодних доказів тому, що ним вчиняються дії щодо компенсації відповідачем завданої йому моральної шкоди, зокрема, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.

Натомість, задоволення розглядуваного позову шляхом зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, вручити копію постанови слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415 у спосіб, передбачений кримінально процесуальним законом, є недоцільним, оскільки позивач не просто вже отримав копію даної постанови, а й оскаржив її до суду. Водночас, задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо забезпечення доступу до інформації, яка міститься у постанові слідчого від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000415, само по собі також не здатне привести до захисту будь яких прав позивача, оскільки згідно у п. 4 ч.1 статті 5 КАС України адміністративний суд може прийняти рішення про визнання протиправною бездіяльність відповідача-суб`єкта владних повноважень лише у випадку одночасного задоволення судом вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку вчинити дію для припинення такої бездіяльності.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 Кодекс адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто, у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

На переконання суду, відповідачем було виправлено порушені права позивача. При цьому у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій протиправними після такого виправлення. Апелянт же на наявність таких підстав не послався.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з цим суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 20 червня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків