Справа № 440/4559/22
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 440/4559/22

адміністративне провадження № К/990/19916/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі №440/4559/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа - Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього грошового заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Полтавській області № 430 від 18.04.2022 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції начальника сектору превенції відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 за скоєння дисциплінарного проступку, а саме порушення вимог пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, підпункту 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та іншої події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилося у неповідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» та/або рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції про виявлення обставин, які свідчать про можливе кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконній обігом наркотичних засобів, що призвело до неможливості встановлення причетних до нього осіб з метою притягнення їх до відповідальності;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Полтавській області № 196 о/с від 30.04.2022 «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції начальника сектору превенції відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 30.04.2022;

зобов`язати Головне управління Національної поліції у Полтавській області (, адреса місцезнаходження вулиця Пушкіна, 83, місто Полтава, 36000) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору превенції відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України з 01.05.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції у Полтавській області (, адреса місцезнаходження вулиця Пушкіна, 83, місто Полтава, 36000) на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі середнього грошового заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення 30.04.2022 до фактичного поновлення на роботі (службі) на посаді начальника сектору превенції відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській обласні або на рівнозначній посаді в Національній поліції України починаючи з 01.05.2022 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) стягнути з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області ( адреса місцезнаходження вулиця Пушкіна, 83, місто Полтава, 36000) на користь ОСОБА_1 ;

судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (, адреса місцезнаходження вулиця Пушкіна, 83, місто Полтава 36000);

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору превенції відділення поліції № 1 Полтавського районного управління поліції в Полтавській області та стягнення з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області ( адреса місцезнаходження вулиця Пушкіна, 83, міста Полтава, 36000) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 30 травня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №820/5543/17.

Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас у скарзі лише викладено обставини справи, зроблено вказівку на постанову Верховного Суду без обґрунтування подібності правовідносин, без зазначення норми права, яку неправильно застосовано судами першої та апеляційної інстанцій, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, та без зазначення того, який саме висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судами, на його думку, неправильно, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Також скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції помилково відніс помилково цю справу до категорії справ незначної складності.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини склались з приводу проходження позивачем публічної служби.

Посада позивача не включає його в перелік службових осіб, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зміст позовних вимог не свідчить про те, що позивач заявляв вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались відносяться до справ незначної складності.

З огляду на викладене, Суд уважає такі обґрунтування безпідставними.

Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішенням суду попередньої інстанції з підстав порушення норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі №440/4559/22 повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.А. Губська