Справа № 200/4314/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року справа №200/4314/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року (повне судове рішення складено 22 лютого 2023 року) у справі № 200/4314/22 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати заборгованості з пенсії за період з 16.04.2021 по 30.04.2022 в сумі 233 625,00 грн.;

В обґрунтування позову зазначено, що, що він є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача. Зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 200/9796/21 йому призначена пенсія за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але пенсійні виплати з 16.04.2021 по 30.04.2022 відповідачем до теперішнього часу не здійснені.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої за період з 16.04.2021 по 30.04.2022 пенсії в сумі 233 625 (двісті тридцять три тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що доплата заборгованості по пенсії потребує додаткового фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України (ІD-картка) № НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі №200/9796/21 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 16 квітня 2021 року, зарахувавши до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи з 19 листопада 1996 року по 28 жовтня 1997 року, періодів навчання з 24 січня 1996 року по 08 лютого 1996 року, з 20 травня 1996 року по 28 травня 1996 року, з 29 травня 1996 року по 03 червня 1996 року, з 10 жовтня 1996 року по 18 листопада 1996 року, з 30 січня 2012 року по 03 лютого 2012 року, з 29 жовтня 2012 року по 02 листопада 2012 року, з 28 липня 2014 року по 30 липня 2014 року, з 06 квітня 2015 року по 10 квітня 2015 року, з 16 липня 2001 року по 19 липня 2001 року, з 24 листопада 2019 року по 26 листопада 2019 року, а також зарахувавши до страхового та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи з 01 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року.

На виконання зазначеного рішення Донецького окружного адміністративного суду Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсія у розмірі 19340,00 грн. за травень та червень 2022 року позивачу виплачена у червні 2022 року. Кошти у сумі 233625,00 грн., нараховані на виконання рішення суду за період з 16.04.2021 по 30.04.2022, є заборгованістю перед позивачем з пенсійних виплат та обліковуються в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області.

21.07.2022 позивач через ВЕБ-портал звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав та суми невиплати заборгованості з пенсії, за результатами розгляду якої останній листом № 11684-10283/К-15/8-0500/22 від 28.07.2022 повідомив, що кошти у сумі 233625,00 грн., нараховані на виконання рішення суду за період з 16.04.2021 по 30.04.2022, обліковуються в Головному управлінні. Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату сум, призначених за рішенням судів, проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України. Доплата за рішенням суду як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

З аналізу вказаної відповіді відповідача фактично вбачається відмова позивачу у виплаті заборгованості з пенсії у зазначеній сумі за спірний період.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем нарахованої на підставі рішення суду суми пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що спір щодо розміру нарахованої суми заборгованості з пенсійних виплат між сторонами відсутній.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії, гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

За приписами частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021-2022 р.р. з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на викладене, пенсійним органом здійснено на виконання судового рішення нарахування позивачу недоплаченої суми пенсії у загальному розмірі 233625,00 грн., однак не проведено її виплату у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на цю мету.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058 встановлено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Отже, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідач в ході розгляду справи не навів жодної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що передбачає законність невиплати нарахованої суми заборгованості з пенсії, а доводи третьої особи щодо відсутності фінансування органів ПФУ, як підстава для невиплати нарахованої пенсії, є безпідставними.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача не може бути виправдана ані спливом часу, ані змінами в законодавстві, які не змінили прав і обов`язків відповідача щодо пенсійного забезпечення осіб та виконання судових рішень.

Також суд зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем.

Отже, призначивши і нарахувавши позивачу пенсію на виконання судового рішення, пенсійний орган фактично його виконав, проте, не виплативши спірну суму заборгованості з пенсійних виплат, порушив право позивача на вільне володіння своїм майном.

Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини, потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо виплати заборгованості з пенсії за спірний період підлягає визнанню протиправною, а порушені права позивача захисту шляхом її стягнення за період з 16.04.2021 по 30.04.2022 у розмірі 233 625,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 200/4314/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 20 червня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук