Справа № 442/545/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№442/545/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якій містяться вимоги:

- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року, оформлене протоколом №184 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав ЗС України;

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року №574 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав ЗС України;

- зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме, витрати на судовий збір та на правову допомогу, розмір яких буде уточнено в подальшому.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2022 року з урахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про виправлення описки від 04 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30.11.2018 року №184 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року №574 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 зі збереженням попередньої дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1984,80 гривень.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі задоволено. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, наказу та зобов`язання до вчинення дій закрито. Повернуто Військовій частині НОМЕР_1 сплачений ними судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4465,80 гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, наказу та зобов`язання до вчинення дій передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 27 березня 2023 року. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Коморному О.І.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1999 по 18.09.2018 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України. Станом на 18.09.2018 загальна вислуга років у Збройних силах становила 24 роки 07 місяці і 01 день, з яких календарна вислуга становить 24 роки 01 місяць і 17 днів, а пільгова - 00 років 05 місяців 14 днів.

У зв`язку із відсутністю в сім`ї жилого приміщення по місцю проходження служби, позивач починаючи з 08.12.2000 по 30.11.2018 перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , як такий що потребує поліпшення житлових умов. У списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій перебував з 11.11.2015.

22.08.2018 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №369, позивача було звільнено у запас відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі п.п.«к» п.2 ч.5 ст.26 - які проходять військову службу за контактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду (тобто у зв`язку із закінченням строку контракту).

18.09.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №207 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини.

Під час проходження військової служби та на момент звільнення постійним житлом не забезпечувався.

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №184 від 30.11.2018 позивача було виключеного з квартирного обліку військової частини, як такого що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав ЗС України. Рішення аргументоване тим, що відповідно до положень Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 №1081 та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 31.08.2018 №380, позивач не відноситься до категорії тих, хто має право на залишення на квартирному обліку у разі звільнення.

Рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30.11.2018 №184 затверджене та оголошене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №574.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права щодо поліпшення житлових умов.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Дія п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку. Тобто, у разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними в Законі, в тому числі у зв`язку з закінченням строку дії контракту, не передбачено залишення їх на обліку осіб військової частини, які потребують поліпшення житлових умов.

ОСОБА_1 був звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатися на обліку осіб Військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційний заходів.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представником позивача адвокатом Ревером С.В. надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямовані на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48 Конституції України). Отже, при вступі на службу позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право отримати житло з державного фонду.

Наголошує, що на незаконність виключення позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, як військовослужбовця, який прослужив у лавах Збройних Сил України більше 20 років, через закінчення строку контракту, вказує судова практика Верховного Суду, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі №359/2295/17 зазначено, що у випадку, якщо військовослужбовець має вислугу на військовій службі більше ніж 20 років, тоді звільнення його з військової служби в запас не є підставою для зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку у військовій частині.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №639/302/18-ц; від 18.12.2019 у справі №683/2199/18; від 20.05.2019 у справі №487/6514/17; від 01.04.2020 у справі №638/5769/18; від 20.01.2021 у справі №460/6031/18; від 24.02.2021 року у справі №460/6032/18.

Зазначає, що на час звільнення у запас позивач мав стаж військової служби понад 20 років, та був зарахований на облік перший раз до 01.01.2005 (внесення змін до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, та виходом на пільгову пенсію, то в даному випадку відсутні підстави для зняття з квартирного обліку, а тому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2018, оформлене протоколом №184, а також наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №574 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 проходив військову службу в лавах Збройних сил України у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданий 05.06.2015, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 08.12.2000, ОСОБА_1 взятий на квартирний облік з 08.12.2000 та включений в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії військової частини НОМЕР_5 за №272 на підставі п.п.6 п.13 Правил обліку громадян.

Згідно витягу з особової справи, який засвідчений 03.11.2014 підполковником ОСОБА_2 , майор ОСОБА_1 прибувший з військової частини НОМЕР_5 , зарахований на всі види забезпечення в частині, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №101 від 24.06.2004. Вислуга років складає, в календарному обчисленні 20 років 2 місяці (в пільговому обчислені відсутня).

Витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №127 від 11.11.2015, майор ОСОБА_1 зарахований в списки осіб, які мають право на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій з 11.11.2015.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2018 №207, майора ОСОБА_1 начальника зв`язку частини, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.08.2018 №369, з військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особового періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати подовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду з правом носіння військової форми одягу 18.09.2018 виключено зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення.

В наказі від 18.09.2018 №207 зазначено, що календарна вислуга років у Збройних Силах України становить 24 роки 01 місяць 17 днів, пільгова 00 років 05 місяців 14 днів, загальна вислуга років ставить 24 роки 07 місяців 01 день.

Відповідно до витягу з протоколу №184 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018, постановлено виключити майора ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини, як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №574 «Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » відповідно до вимог Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 №1081, на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №184, зокрема п.5 наказу виключено з квартирного обліку військової частини, як таких, що втратили право перебування на квартирному обліку військової частини у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України військовослужбовців, зокрема ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи рішення житлової комісії та наказ командира військової частини в частині виключення його з квартирного обліку військової частини протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, норми яких суд застосовує станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 12 Закону №2011-XII передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (абз.2 п.1 ст.12 Закону №2011-XII).

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абз.3 п.1 ст.12 Закону №2011-XII).

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (абз.4 п.1 ст.12 Закону №2011-XII).

За військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на військову службу. Такі військовослужбовці не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та зараховані на квартирний облік у військовій частині за місцем проходження служби (абз.8 п.1 ст.12 Закону №2011-XII).

За військовослужбовцями, які вступили на військову службу за контрактом, зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на військову службу. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за попереднім місцем проживання (п.2 ст.12 Закону №2011-XII).

Військовослужбовцям, які вступили на військову службу за контрактом відповідно до частини четвертої статті 20 або продовжили військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", жилі приміщення надаються позачергово за рахунок військових формувань за місцем проходження військової служби. При цьому для військовослужбовців, які вступили на військову службу за контрактом відповідно до частини четвертої статті 20 зазначеного Закону, до часу перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зараховується час перебування на такому обліку за місцем проживання до прийняття на військову службу за контрактом (абз.1 п.3 ст.12 Закону №2011-XII).

Забезпечення жилими приміщеннями в разі потреби поліпшення житлових умов сімей військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпеченні їх здійснення та загинули (померли) або пропали безвісти, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абз.4 п.3 ст.12 Закону №2011-XII).

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (абз.1 п.9 ст.12 Закону №2011-XII).

У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку (абз.2 п.9 ст.12 Закону №2011-XII).

Дія п.9 ст.12 Закону №2011-XII безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

На виконання ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до п.22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини (п.24 Порядку №1081).

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Пунктом 4 Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідні до п.1 розділу 6 Інструкції № 380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Згідно п.21 розділу 6 Інструкції №380 зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 1 ч.2 ст.40 Житлового кодексу України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.2 ст.12 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, які вступили на військову службу за контрактом, зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на військову службу. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за попереднім місцем проживання.

Пунктом 9 ст.12 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку.

Аналогічні приписи закріплені в п.29 Порядку №1081, дія якого щодо залишення на обліку безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 3 Порядку № 1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та визнані в установленому законодавством порядку особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних з безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та члени сімей військовослужбовців, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел, чи грошовою компенсацією за належне їм для отримання житлове приміщення з урахуванням пільг, установлених законами.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

З системного аналізу норм Закону №2011-XII та Порядку №1081 вбачається, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, залишаються на квартирному обліку до отримання ними житла, зокрема і в разі звільнення в запас чи відставку.

При цьому, існує вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.03.2019 у справі №359/2295/17, від 20.05.2019 у справі №487/6514/17, від 08.04.2020 у справі №683/2197/18, від 20.01.2021 у справі №460/6031/18.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 акцентував: «Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо». Цей принцип забезпечує пріоритетність прав і свобод людини та громадянина, справедливість і гуманність при постановлені судових рішень.

Суд встановив, що ОСОБА_1 взятий на квартирний облік з 08.12.2000 та включений в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії військової частини НОМЕР_5 за №272 на підставі п.п.6 п.13 Правил обліку громадян, про що свідчить витяг з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 08.12.2000.

Витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №127 від 11.11.2015, майор ОСОБА_1 зарахований в списки осіб, які мають право на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій з 11.11.2015.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2018 №207, майора ОСОБА_1 начальника зв`язку частини, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.08.2018 №369, з військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особового періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати подовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду з правом носіння військової форми одягу 18.09.2018 виключено зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення. В наказі від 18.09.2018 №207 зазначено, що календарна вислуга років у Збройних Силах України становить 24 роки 01 місяць 17 днів, пільгова 00 років 05 місяців 14 днів, загальна вислуга років ставить 24 роки 07 місяців 01 день.

Відповідно до витягу з протоколу №184 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018, постановлено виключити майора ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини, як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №574 «Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 №184, ОСОБА_1 виключено з квартирного обліку військової частини, як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку військової частини у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Суд зазначає, що зняття відповідачем позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення постійними жилими приміщеннями у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за закінченням контракту, вказані вище нормативно-правові акти не передбачають. Отже, доводи відповідача не обґрунтовані та не підтверджені сукупністю доказів.

При цьому в даному випадку не існує жодної з визначених п.21 розділу 6 Інструкції №380 підстав, які дозволяють зняття військовослужбовців з обліку.

У даному випадку, обґрунтування відповідачем спірного рішення не відповідає спеціальним нормам права, що регулюють спірні відносини, а саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.

Таким чином, оскільки вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, останній перебував на квартирному обліку з 08.12.2000 і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особового періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати подовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду), відсутні правові підстав для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині.

Отже, наказ Військової частини НОМЕР_1 №574 від 30.11.2018 та рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене у протоколі від 30.11.2018 №184 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини є протиправними та підлягають скасуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням часу перебування на обліку в загальній черзі з дати первинної постановки на облік.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню враховуючи п.10 ч.2 ст.245 КАС України, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року, оформлене протоколом №184 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України;

- визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року №574 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби Військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням часу перебування на обліку в загальній черзі з дати первинної постановки на облік.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити дії підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.

Суд, вирішуючи питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., які підлягають розподілу між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд наголошує, що представником позивача не надано суду документів, які свідчать про надання правничої допомоги, зокрема: акт виконаних робіт та докази оплати наданих послуг з правничої правової допомоги, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, довідка видана адвокатом клієнту на його вимогу в довільній формі, яка буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта).

Суд наголошує, що допустимими і належними є лише ті документи, які підтверджують оплату витрат на правову допомогу, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 640/8323/16-а.

Позивачем документально не доведено та не підтверджено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги заявлених до стягнення у розмірі 7000,00 гривень.

Більш того, представником позивача адвокатом Ревером Сергієм Васильовичем не надано суду заяву, що свідчить про поважність причин ненадання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, для вирішення питання про судові витрати.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року, оформлене протоколом №184 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 року №574 в частині виключення з квартирного обліку військової частини ОСОБА_1 як такого, що втратив право перебування на квартирному обліку у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби Військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням часу перебування на обліку в загальній черзі з дати первинної постановки на облік.

5. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

6. У задоволені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7000 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19.06.2023.

Суддя Коморний О.І.