Справа № 420/13034/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13034/22

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача-Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

секретар- Цибульська Ю.М.

за участю: представника позивача - Жуган Л.В.

представника Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - Дідич Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 420/13034/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №68 від 24.02.2022 в частині увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України - полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003 , за підпунктом 8, пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ.

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_1 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор".

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

- поновити ОСОБА_1 на посаді командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 МО України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю втраченого заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи: з 12.08.2022 по дату поновлення на посаді, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 МО України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки: 15 днів за 2019 рік, і 15 днів за 2021 рік, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні: 15 днів за 2019 рік і 15 днів за 2018 рік - щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 МО України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2019.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період:

- з 16.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року;

- з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

- стягнути з Міністерства Оборони України в особі Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень

- стягнути з оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (умовна назва військова частина НОМЕР_1 ) Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані накази прийнято з порушенням норм чинного законодавства, та зокрема увільнення його від займаної посади і зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, згодом увільнення його від займаної посади і призначення на посаду з шпк "майор" та слідуюче за цим виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. У зв`язку з чим просить поновити його на посаді командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003.

З наказом від 24.02.2022 № 68 позивача не було ознайомлено, підстави його видачі йому не відомі. Також зазначав про те, що наказ був виданий неуповноваженою особою, Позивач посилався на те, що відповідач визначив його підпорядкування у розпорядженні командира військової частини, який має фактично нижче звання ніж позивач, а його стан здоров`я , згода не були ураховані під час прийняття спірних наказів. Крім того, на думку позивача, законні підстави були відсутніми для призначення його на нижчу посаду, позивач відповідно до встановленого законом порядку не здав посаду.

Крім того, позивач зазначає, що за період проходження служби йому не було нараховано та виплачено компенсацію за невикористанні: 15 днів за 2019 рік і 15 днів за 2018 рік - щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення за період: з 16.11.2016 по 28.02.2018, із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року; з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року. Окремо позивач зазначає, що вказані дії відповідачів заподіяли йому моральних страждань, а тому він заслуговує на компенсацію моральної шкоди.

18.11.2022 до суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачем зазначено, що діяв у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, керуючись якими відповідач приймав оскаржуваний наказ.

Крім того, відповідач зазначає, що решта позовних вимог також не підлягає задоволенню, при виплати індексації грошового забезпечення та грошову компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки відповідач курувався чинними на той час нормами законодавства України.

11.11.2022 до суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити з аналогічних підстав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 20 березня 2023 року у справі № 420/13034/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів - задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 МО України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_2 МО України ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 16.11.2016 по 28.02.2018, із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року.

В решті позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- у спірний випадку жодного розформування ( реформування) військової частини, або скорочення штатних посад, за місцем проходження служби позивача - не було, також доказів підтвердження таких доводів до суду першої інстанції не надано.

- підстави скасування допуску до державної таємниці позивачу не відомі, також неотримані документи, що стали підставою видачі оскаржуваного наказу № 68.

- судом першої інстанції не надано належної оцінки, тій обставині, що на час видачі наказу Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 № 205, яким позивача ОСОБА_1 в черговий раз увільнили від посади, існував чинний наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.01.2022 № 70 про увільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у запас, який передусім має вищу юридичну силу.

- суд першої інстанції не звернув увагу, що у період коли у ОСОБА_1 вже нібито було скасовано допуск до державно таємниці, але він тоді про це ще не знав - його на підставі бойового розпорядження ОУВ «Примор?я» від 05.03.2022 №113 було відряджено Відповідачем 2 на стратегічно важливий об?єкт для держави України - Южноукраїнську АЕС, для участі в організації підготовки АЕС Южноукраїнськ до оборони, де за своїми функціональними обов?язками він мав допуск до виконання обов?язків, пов?язаних із державною таємницею;

- інші доводи відтворюють зміст позовної заяви.

Також не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції представник Військової частини НОМЕР_8 Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у відмовити у задоволенні позовної вимоги.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини;

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1985 року по теперішній час є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою про проходження військової служби та Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 30.09.2021 року.

У період з 16.11.2016 по 23.05.2018 на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України позивач перебував на посаді командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

З 23.05.2018 року по 26.06.2019 року позивач займав посаду автомобільної служби озброєння управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом (по особовому складу) №176 від 26.06.2019 року, виданого командувачем військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " позивача знову було призначено командиром НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003.

На підставі рапорту позивача від 14.01.2022 (вх. в/ч НОМЕР_1 №359 від 14.01.2022) військовою частиною НОМЕР_2 видано наказ від 09.02.2022 №28, згідно з яким позивач з 09.02.2022 року вибув у другу частину основної щорічної відпустки за 2021 рік на 31 добу.

10.02.2022 до військової частини НОМЕР_2 за вх. №61 надійшов наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.01.2022 року №70 про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність), на підставі наказу Головнокомандувача ЗСУ від 15.01.2022№14) - позивач просив звільнення за станом здоров`я.

З 24.02.2022 по всій території України введено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022.

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.02.2022 року №68 полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003, за підпунктом 8, пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказ командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.02.2022 № 68 доведено та ознайомлено позивача 05.03.2022, про що свідчить складений комісією акт від 05.03.2022, вх.№ 959 від 05.03.2022.

На підставі бойового розпорядження ОУВ "Примор`я" № 113 диск від 05.03.2022 року позивач, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_9 , був відряджений до військової частини НОМЕР_10 для надання допомоги в організації підготовки АЕС Южноукраїнськ до оборони, де перебував з 06.03.2022 до 24.06.2022.

Після прибуття позивача із відрядження, військовою частиною НОМЕР_9 було його ознайомлено з наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 року №205, за яким полковника ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор".

Командиром військової частини НОМЕР_2 позивачу був виданий припис від 12.08.2022 року №63, яким запропоновано 12.08.2022 року вибути у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 для подальшого проходження служби.

Також позивача було ознайомлено з наказом військової частини НОМЕР_9 від 12.08.2022 року №211, за яким полковника ОСОБА_1 , колишнього командира військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.03.2022 №205 на посаду заступника артилерійського дивізіону з озброєння військової частини НОМЕР_5 , вважати, що справи здав, і вибув до нового i місця служби, с. Піщанка, Дніпропетровської області. З 12.08.2022 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач вважає вказані накази протиправними та за їх скасуванням та поновленням на службі звернувся до суду.

Крім того позивач зазначає, що за період проходження служби йому не було нараховано та виплачено компенсацію за невикористанні: 15 днів за 2019 рік і 15 днів за 2018 рік - щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення за період: з 16.11.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року; з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року. Окремо позивач зазначає, що вказані дії відповідачів заподіяли йому моральних страждань, а тому він заслуговує на компенсацію моральної шкоди.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з того, що постановою ВЛК позивача визнано не придатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Таким чином, позивач є придатним до проходження військової служби, що він не оспорює та зазначає у позовній заяві, і якщо Позивач вважає, що може займати за станом здоров`я посаду командира, то він може займати посаду заступника командира, тим паче Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України визначено обов`язки командира (стаття 56, 67 Статуту Внутрішньої Служби) та обов`язки заступника командира з озброєння (стаття 75 Статуту Внутрішньої Служби), які є меншими за обсягом та вузькоспрямованими.

З огляду на викладене, наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_1 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор" є правомірним та прийнятим на виконання приписів керівних документів.

Також, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення суд виходив з такого.

Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2022 рку №211 не зазначає, що Позивач здав посаду, а зазначає вважати Позивача таким, що здав посаду, так як в силу вимог пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Позивача слід виключити зі списків військової частини для направлення до іншої військової частини.

Таким чином, наказ командира військової частини НОМЕР_9 від 12.08.2022 року №211 виданий на виконання порядку визначеному 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже, на думку суду першої інстанції, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №68 від 24.02.2022 в частині увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України - полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003 , за підпунктом 8, пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ; визнання протиправним та скасування наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_1 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор"; визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення не належать до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 МО України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки: 15 днів за 2019 рік, і 15 днів за 2021 рік, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби суд виходив з того, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 року призначено полковника ОСОБА_1 заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор", доказів звільнення позивача з військової служби до суду не надано.

Суд першої інстанції позовні вимоги щодо отримання позивачем індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 01.02.2019 вважає передчасними та такими, що не належать до задоволення тому що, для визначення підстав для нарахування позивачу індексації у березні 2018 року, суду необхідно встановити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в лютому-березні 2018 року та суми індексації, що мала скластися в березні 2018 року. Проте, звертаючись до фактичних обставин справи, відповідач не здійснював нарахування індексації у лютому місяці 2018 року, що робить неможливим встановити вірне співвідношення підвищення грошового доходу в березні 2018 року та залежить від виконання даного рішення суду по обрахунку індексації за період з 16.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року, як базового місяці для розрахунку індексації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових, в даному випадку окладу), є базовим при проведенні індексації. Дана норма стосується також і новоприйнятих військовослужбовців, що передбачено п.10-2 Порядку №1078.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294 (далі - постанова №1294), яка набрала чинності 01.01.2008, та якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018.

Тобто з 01.12.2015 базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки доказів підвищення у період з 01.01.2008 по 01.03.2018 тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду відповідач не надав, тому при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, базовим місяцем повинен бути січень 2008 року.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 №205, за яким полковника ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 .

Апелянт обґрунтовує протиправність наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 №205 тим, що за таким наказом без урахування стану здоров?я та без

згоди ОСОБА_1 - як передбачено Положенням № 1153/2008, його призначено на посаду нижче, зокрема яка не відповідає стану здоров`я та з нижчим окладом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка

полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов?язаної із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно вимоги частини 1 статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню. військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно- господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Підпункт 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення 1153) допускає зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо подальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13т у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України проводились заходи переведення військових частин на штати воєнного часу .

Другим абзацом пункту 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Пунктом 112 Положення про проходження громадянами України військової служби

у Збройних Силах України, визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов?язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім?ї військовослужбовця за станом здоров?я в

місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім?ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Вимоги щодо стану здоров?я військовослужбовцям визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженому наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

Представниця позивача в ході розгляду справи у судовому засідання, підтримуючи доводи апеляційної скарги, зазначила, що Постановою військово-лікарської комісії ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX з

24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

Наказом Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 №205 позивача призначено на посаду призначено заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 .

Також представниця позивача під час судового засідання наголошувала на тому, що військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах, але абзац другий підпункту "г" пункту 20.3 глави 20 розділу II зазначає:

одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах.

Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Представник військової частини НОМЕР_1 МО України заперечував вищезазначені доводи представниці апелянта, аргументуючи тим, що вимоги щодо стану здоров?я для заняття посади заступника командира з озброєння Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України не встановлено та у медичній довідці не зазначено таке обмеження, тим паче посада заступника командира з озброєння є посадою пов?язаною із забезпеченням військової частини.

При цьому, представник військової частини НОМЕР_1 МО України акцентував увагу на тому, що якщо позивач може займати за станом здоров`я посаду командира, відповідно він може займати посаду і заступника командира, враховуючи те, що статтями 56,57 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України визначено обов`язки командира та статтею 75 вказаного Статуту обов`язки заступника командира, які є меншими за обсягом та вузько спрямованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_1 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор" є правомірним та прийнятим на виконання приписів керівних документів.

Також, відповідно до абзацу 7 пункту 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з?єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з?єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Відповідно до вимог пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Пунктом 4.28 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 М6170, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за No438/16454, передбачено, що на військовослужбовця, який займає посаду, що передбачає допуск до державної таємниці, і якому скасовано такий допуск чи відмовлено в його наданні, якщо виконання службових обов?язків цього вимагає, складається службова характеристика. За її результатами з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей військовослужбовець підлягає призначенню на рівнозначну або нижчу посади, за якими не передбачено допуск до державної таємниці.

Колегія суддів відхиляє доводи представниці ОСОБА_1 щодо того, що посада заступника командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 на яку призначено позивача оскаржуваним наказом № 205 - передбачає допуск до державної таємниці, який позивач отримав на новій посаді 27.08.2022 за наказом №762 апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

До суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження факту виконання функціональних обов`язків пов`язаних з державної таємницею за вищевказаною посадою у військовій частині НОМЕР_5 та у відрядженні на підставі розпорядження від 05.03.2023 №113дск під час участі в організації підготовки АЕС Южноукраїнськ до оборони.

З урахуванням зазначених норм права та тверджень відповідача, колегія суддів зазначає те, що в особливий період (воєнний стан) можливо призначати військовослужбовця без його згоди на нижчі посади в тому числі, якщо посада з якої його було звільнено у наслідок скасування допуску до державної таємниці.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно Положенню про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Як встановлено судом першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_9 було отримано витяг із наказу Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 23.03.2022 № 205 про призначення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_11 .

Так, позивач на цей час вже був увільнений від займаної посади та переведений у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " згідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.02.2022 №68.

З початку введення воєнного стану та до часу вибуття у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 для подальшого проходження служби - позивач посаду командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування у встановленому порядку не здавав.

Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2022 №211 не означає, що ОСОБА_1 здав посаду, а зазначає вважати позивача таким, що здав посаду, так як в силу вимог пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Позивача слід виключити зі списків військової частини для направлення до іншої військової частини.

Таким чином, наказ командира військової частини НОМЕР_9 від 12.08.2022 №211 виданий на виконання порядку визначеному 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції на рахунок того, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №68 від 24.02.2022 в частині увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України - полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003 , за підпунктом 8, пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, визнання протиправним та скасування наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_1 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор» та визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення не підлягають задоволенню.

Також, на думку колегія суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо передчасності позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 МО України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки: 15 днів за 2019 рік, і 15 днів за 2021 рік, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні: 15 днів за 2019 рік і 15 днів за 2018 рік - щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з огляду на таке.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3552-XII від 22.10.1993 визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них (далі - Закон 3551-ХІІ).

Статтею 12 Закону №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Відповідно ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Статтею 10 Закону №504/96-ВР розділу ІІ "Щорічні відпустки" регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно пункту 8 частини 13 статті 10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказані норми аналогічні нормам п.12 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 призначено полковника ОСОБА_1 заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор", доказів звільнення позивача з військової служби до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Так, при звільненні позивача нараховується та виплачується компенсація за невикористану відпустку, проте ОСОБА_1 не був звільнений з військової служби, отже вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 МО України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2019 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 16.11.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року апеляційний зазначає про таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ від 03.07.1991 року (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно зі ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078).

Згідно з п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином, відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з п.10-2 Порядку №1078 (в редакції, яка застосовується з 01.12.2015) для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Наведене свідчить про те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових, в даному випадку окладу), є базовим при проведенні індексації. Дана норма стосується також і новоприйнятих військовослужбовців, що передбачено п.10-2 Порядку №1078.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року №1294 (далі - постанова №1294), яка набрала чинності 01.01.2008, та якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування базового місяця - березень 2008 року для нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: з 16.11.2016 по 28.02.2018.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень Порядку №1078 у подібних правовідносинах викладені у постановах від 20 квітня 2022 року у справі №420/3593/20, від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 без врахування фіксованої індексації, колегія суддів зазначає таке.

Колегія судів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності визначити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в лютому-березні 2018 року та суми індексації, що мала скластися в березні 2018 року з огляду на таке.

Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Пунктом 4 цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року постанови № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.

Відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах.

В даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Так, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не порушувалося питання нарахування та виплати індексації з дотримання абзацу 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, зокрема заявлена вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 з урахуванням базового місяця індексації - березень 2018 року та не містять посилань на необхідність застосування спеціального механізму захисту прав працівника задля забезпечення підтримання рівня його платоспроможності, що передбачені абзацом 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 з розрахунком фіксованої суми індексації грошового забезпечення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що неможливість встановити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в лютому-березні 2018 року та суми індексації, що мала скластися в березні 2018 року не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 28.02.2019 відповідно до вищеперерахованих норм законодавства.

Себто, нарахування індексації за спірний період має здійснюватися не залежно від співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в лютому-березні 2018 року, як помилково зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, на думку колегії суддів, позовні вимоги щодо нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням «базового місяця» березень 2018 року - підлягають задоволенню.

Отже, в цій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції слід скасувати із ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року.

Доводи апеляційної скарги.

Досліджуючи у вимірі доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був увільнений від займаних посад тричі:

наказ головнокомандувача Збройних Сил України (далі ЗСУ) від 28.01.2022

№70 про увільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність), на підставі наказу головнокомандувача ЗСУ від 15.01.2022 № 14) - оскаржено в окремій справі;

наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від

24.02.2022 №68, яким увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » СВ 3СУ - полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003, за підпунктом 8, пункту 116 положення про проходження громадянами України військової служби у 3СУ (пункт 8 скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання подальшого проходження військової служби);

наказ командувача Сухопутних військ 3СУ від 23.03.2022 №205, за яким полковника ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк «майор».

Так, представниця позивача в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що факт скасування допуску до державної таємниці позивачу був невідомий, як і підстави скасування допуску до державної таємниці позивачу, також позивачем неотримані документи, що стали підставою видачі оскаржуваного наказу № 68 від 24.02.2022.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження представниці позивача про те того, що ОСОБА_1 був невідомий факт відсутності доступу до державної таємниці з огляду на таке.

Відповідно статті 30 Закону України «Про державну таємницю» (далі-Закону) у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, скасування допуску до державної таємниці скасовує і компенсацію за роботу із відомостями, що становлять державну таємницю.

Отже, чинним законодавством встановлено доплату за роботу із відомостями, що становлять державну таємницю, які мають систематичний характер, відтак, на думку колегії суддів, позивач мав бути обізнаним про підставу для скасування цієї оплати (протягом тривалого часу), оскільки скасована доплата, згідно чинного законодавства пов`язується виключно із позбавленням допуску до державної таємниці.

Дотримуючись приписів статті 77 КАС України позивач має довести ті обставини, на які посилається.

Тобто, обов`язок відповідача щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення не звільняє позивача від доказування підстав позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19.

До суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження факту виконання функціональних обов`язків пов`язаних з державної таємницею за вищевказаною посадою у військовій частині НОМЕР_5 та у відрядженні на підставі розпорядження від 06.03.2023 №113дск під час участі в організації підготовки АЕС Южноукраїнськ до оборони ( в період з 06.03.2022 по 24.06.2022). Отже, є не переконливими доводи представниці ОСОБА_1 щодо того, що посада заступника командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 на яку призначено позивачу оскаржуваним наказом № 205 - передбачає допуск до державної таємниці, який позивач отримав на новій посаді.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує й ту обставину, що позивач пройшов процедуру отримання допуску до державної таємниці (отримав допуск 27.08.2022 за наказом №762, а процедуру узгодження із СБУ почав 14.08.2022)

Отже, очевидним і зрозумілим є те, що отримання нового допуску до державної таємниці, передбачає його відсутність на момент початку процедури його отримання. Фактично отримання нового допуску свідчить про те, що позивач був позбавлений допуску до державної таємниці у легальний спосіб з відповідними правовими наслідками.

Відповідно частини першої статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Також колегія суддів зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. За стандартом достатності, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Стандарти доказування є важливим елементом принципу змагальності, який в адміністративному судочинстві урівноважується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому статтею 9 КАС України на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При вирішенні питання чи був позивач обізнаний з позбавленням права на допуск до державної таємниці, колегія суддів також враховує й те, що позивач має високе військове звання - підполковник та проходження публічної служби стосувалось переміщення його з посади командира військової частини, отже фактичне переміщення позивача на посадах у лавах Збройних сил України за відповідних правових підстав обумовлене у тому числі і займаною посадою та його особливим обов`язком перед державою, як військовослужбовця Збройних сил України.

Європейський суд з прав людини неодноразово розглядав справи щодо спорів, які стосуються питань, пов`язаних із проходженням публічної служби державних службовців, їхнім кар`єрним просуванням і завершенням служби.

Зокрема у рішенні «Пеллегрен проти Франції" (Pellegrin v. France) від 08 грудня 1999 року, заява № 28541/95 Європейський суд з прав людини запровадив функціональний критерій, що визначається характером обов?язків і функцій службовця. Ті, що обіймають посади, які передбачають виконання функцій, пов?язаних із забезпеченням загальних інтересів, або участь у здійсненні повноважень, наданих державою, наділені часткою суверенної влади держави. Отже, держава має законний інтерес вимагати від таких посадових осіб особливих відносин довіри і лояльності.

Щодо статусу військовослужбовців, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі «Паско проти Росії» (Pasko v. Russia) від 22 жовтня 2009 року (заява № 69519/01) згідно якого, позивач, будучи військовослужбовцем, пов`язаний обов`язком особливих відносин довіри і лояльності до держави та вищого військового командування, зважувати все, що стосувалося виконання його професійних завдань, тим паче у період особливого часу.

Отже позивач, займаючи таку високу посаду - командир військової частини у званні підполковника був пов`язаний обов`язком особливих відносин довіри і лояльності до держави в особі командування, зважувати все, що стосувалося виконання його професійних завдань та правових наслідків його переміщення (переведення) з підстав скасування допуску до державної таємниці.

Підсумовуючи наведене, а саме: факт неотримання за період допалати за допуск до державної таємниці; недоведення позивачем у період виконання функції пов`язаної із доступом до державної таємниці, а також факт отримання нового допуску до державної таємниці, у сукупності надають право апеляційному суду стверджувати, що позивач був обізнаний із обставинами припинення допуску до державної таємниці, відтак відхиляє вказані доводи апелянта.

Необґрунтованими є також доводи позивача щодо відсутності факту скасування допуску до державної таємниці з посиланням на лист СБУ №65/11/НС-458/41/48 від 21.11.2022 з огляду на таке.

Як наголошувала адвокатеса позивача, що для отримання копії розпорядження про скасування допуску до державної таємниці нею було здійснено адвокатський запит до Управління СБ України в Одеській області, яке своєю відповіддю від 24.11.2022 вих. №903/11/-458/41/48 проінформувало, що Управління не приймало рішення про припинення доступу до державної таємниці командиру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , оскільки зазначене питання не відноситься до його компетенції.

На адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 про надання належним чином посвідченого розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Одеській області від 21.01.2022 №10д, яким командиру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 скасовано допуск до державно таємниці, - отримано відповідь від 05.01.2023 року, вих. №50, якою також зазначено, що такий документ не перебуває у їх розпорядженні.

Відповідно змісту листа Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБУ від 05.08.2020 № 26/2-4804, який стосується оформлення/скасування допуску та надання/припинення доступу до державної таємниці для адвоката, якщо він бере участь у судовому провадженні, яке містить відомості, що складають державну таємницю необхідно оформити допуск, що є підставою для надання інформації, яка містить державну таємницю.

Отже, колегія суддів висновує про те, що для отримання затребуваного розпорядження в Управління Служби безпеки України в Одеській області, слід оформити допуск до державної таємниці, оскільки інформація в даному розпорядження містить ознаки державної таємниці.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, лист-відповідь Управління СБУ в Одеській області від 05.08.2020 № 26/2-4804 про скасування допуску до державної таємниці позивача носить/має виключно інформативний характер та не є достатнім доказом наявності чи відсутності в позивача доступу до державної таємниці в розумінні процесуального Закону.

Також, відповідно Закону України «Про державну таємницю» скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

На прохання громадянина його допуск до державної таємниці скасовується протягом трьох днів з часу звернення з приводу скасування допуску.

Повідомлення про скасування громадянину допуску до державної таємниці з посиланням на відповідні положення статті 23 цього Закону орган Служби безпеки України надсилає до державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, де такий громадянин провадить діяльність, пов`язану з державною таємницею. Громадянин має право оскаржити скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом.

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Порядок надання, переоформлення та скасування громадянам допуску до державної таємниці встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, у відповідності зі статтею 25 Закону громадянин має право оскаржити рішення про відмову у наданні допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом.

Представник ВЧ НОМЕР_1 під час судового засідання акцентував увагу на тому, що в першу чергу наказ про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 видається Службою Безпеки України, пізніше Військовою частиною НОМЕР_2 , також даний наказ не знаходить в розпорядженні військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 та, ймовірно, у зв`язку з воєнним часом міг бути знищений.

Проте, апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права на оскарження наказу про скасування допуску до державної таємниці в судовому порядку безпосередньо до відповідача - Служби безпеки України.

Варто зауважити, що наказ головнокомандувача Збройних Сил України від 28.01.2022 №70 про увільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «д» (через службову невідповідність), на підставі наказу головнокомандувача ЗСУ від 15.01.2022 № 14) - за твердженням представниці позивача оскаржено в окремій справі, тому колегія суддів не надає оцінку законності та обґрунтованості даного наказу.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання представниці позивача висновки викладені в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2023 по справі № 420/8795/22, оскільки апеляційним судом враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити про те , що такий підхід до вирішення справи обумовлений особливим періодом в країні, саме воєнним станом запровадженим на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

У рішенні Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020(465/20) суд зазначає, що заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України", „підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України", „в умовах воєнного стану держава зобов?язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України".

Колегія суддів вважає очевидним і беззаперечним те, що під час війни немає більш переконливого державного інтересу, ніж безпека нації. Зрештою, у статті 17 Основного Закону України наголошено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Однією із складових захисту суверенітету і територіальної цілісності України є забезпечення потреби в особовому складі та організація комплектування Збройних сил України.

Відповідач, приймаючи спірне рішення, вирішував одночасно не лише питання щодо проходження публічної служби позивача, а також питання комплектації особового(керівного) складу військової частини.

3 огляду на те, що і під час війни головним обов?язком для держави залишається «утвердження і забезпечення прав і свобод людини»(трете речення частини другої статті 3 Конституції України), доречність (розумність, підставність) механізмів втручання держави до цих прав і свобод, як і мета такого втручання, мають дещо інше наповнення, пов?язане з потребами оборони держави та захистом безпеки громадян (див. окрема думка судді Лемака В. від 27.12.2022)

За таких обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач приймаючи оспорювані накази дотримався належного балансу (пропорційності) між ціллю гарантування національної безпеки та засобами, використаними державою для цього.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 420/13034/22 - скасувати в частині позовних вимог щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 .

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного від 20 березня 2023 року у справі № 420/13034/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 21.06.2023.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк