Справа № 160/15380/22
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15380/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 р. (суддя: Захарчук - Борисенко Н.В) в адміністративній справі №160/15380/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2020 р. по 25 вересня 2022 р. включно; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2020 р. по 25 вересня 2022 р. включно.

В обгрунтування позову вказала, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі №160/12746/21 відповідачем 26 вересня 2022 р. проведено з нею остаточний розрахунок при звільненні, а тому, відповідно до положень статей 116,117 Кодексу законів про працю України, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Скаржник вказує, що положення трудового законодавства, у тому числі статей 116-117 Кодексу законів про працю України, не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і

обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального

права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з військової служби та з 11 лютого 2020 р. виключена зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , знята з усіх видів забезпечення. На виконання рішення суду від 04 жовтня 2021 р. у справі №160/12746/21 відповідачем 25 вересня 2022 р. виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 174386,86 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановленої обставини протиправної бездіяльності, допущеної відповідачем, в частині невиплати позивачці усіх належних сум грошового забезпечення в день звільнення - 11 лютого 2020 р., тому визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо визначення відповідачу зобов`язання нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2020 р. по 25 вересня 2022 р. включно.

Скаржник наполягає на тому, що нормами трудового законодавства не регулюються правовідносини з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 р. №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2021 р. у справі №580/278/19 (К/9901/8019/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.70).

Колегія суддів вважає, що для визначення розміру суми, яка підлягає відшкодуванню за цим позовом підлягають враховуванню наступні обставини:1) позивачка звільнена зі служби 11.02.2020, натомість до суду з позовом про нарахування та виплату їй індексації грошового забезпечення звернулася у липні 2021 р., тобто через 1 рік 4 місяці після звільнення; 2) станом на день звільнення позивачки спір з приводу належних їй сум був відсутній; 3) виплата заборгованості здійснена відповідачем через 59 календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили; 4) сума, яка підлягає виплаті за оскарженим рішенням суду у цій справі (458986,77 грн.) в 2,6 рази перевищує суму заборгованості, яка виплачена за рішенням суду 160/12746/21 після звільнення (174386,86 грн.).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку після набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12746/21 (28.07.2022) до фактичного погашення заборгованості (26.09.2022).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 , отриманої на запит суду, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два попередні місяці служби, що передують звільненню, складає 479,61 грн. Зважаючи на кількість днів прострочення виплати (59 календарний днів), загальна сума відшкодування складає 28296, 99 грн. (479,61 грн. х 59 днів).

Визначений розмір відшкодування відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та справедливості.

Зазначенні обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 р. в адміністративній справі №160/15380/22 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) НОМЕР_4 (двадцять вісім тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 99 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 червня 2023 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий