Справа № 320/15192/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року № 320/15192/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні Генерального прокурора з 28.12.2019 по 21.02.2020 в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження відповідно до вимог пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260; зобов`язання Офісу Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманим грошовим забезпеченням за час перебування у розпорядженні Генерального прокурора з 28.12.2019 по 21.02.2020 та належним грошовим забезпеченням в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження відповідно до вимог пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Позов мотивовано протиправністю дій відповідача щодо виплати не в повному обсязі грошового забезпечення під час перебування позивача у розпорядженні Генерального прокурора. Так, зазначає, що оскільки позивач є військовослужбовцем, а отже на нього поширюються вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено, що підстави для виплати позивачу грошового забезпечення у такому ж розмірі, що було виплачено за грудень 2019 року відсутні, оскільки фактично позивач не виконував обов`язків прокурора військової прокуратури, а перебував у розпорядженні Генерального прокурора. Також, зазначає, що пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не підлягають застосуванню, оскільки на час виникнення спірних правовідносин до обрахунку розмірів грошового забезпечення позивача підлягають застосуванню норми Закону України «Про прокуратуру».

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30 січня 2015 року між громадянином ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років.

Наказом №53 від 30 січня 2015 року Міністра оборони України ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду.

У період з 31.01.2015 по 28.12.2019 позивач проходив військову службу на посадах у військовій прокуратурі Центрального регіону України та Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України

Відповідно до наказу №1363-вк від 28.12.2019 ОСОБА_1 увільнено від виконання службових обов`язків за посадами у Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України та зараховано у розпорядження Генерального прокурора до вирішення питання про звільнення з військової служби.

Наказом Генерального прокурора №515 ц від 21.02.2020 ОСОБА_1 направлено у розпорядження Міністерства оборони України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби із виключенням із списків особового складу.

Наказом Міністра оборони України №84 від 24.02.2020 ОСОБА_1 призначено військовим комісаром Ставищенського районного військового комісаріату Київської області Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Як вбачається із розрахункових листів Офісу Генерального прокурора грошове забезпечення позивача за грудень 2019 року становило 39 171, 05 грн., за січень 2020 року - 25 167,05 грн., за лютий 18 224,41 грн.

Позивач, вважаючи виплату грошового забезпечення за січень 2020 та лютий 2020 року у розмірі меншому, ніж розмір грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування у розпорядження, звернувся до суду із захистом порушених прав.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Правову основу проходження військової служби становить стаття 65 Конституції України, згідно з якою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів, є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ).

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві (ч. 7 ст. 6 Закону № 2232-ХІІ).

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до частини З статті 2 Закону № 2232-ХІІ та п. 5 Положення громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України (ч. 10 ст. 6 Закону України № 2232-ХІІ).

Вказана норма знайшла своє відображення і в п. 9 Положення.

Згідно вимог частини 4 статті 27 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), яка діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, що набрав чинності 25.09.2019, військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Так, наказом Міністра оборони України у 2015 році ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду.

Упродовж 2015-2019 років позивач проходив військову службу на посадах у військових прокуратурах, востаннє наказом Генерального прокурора України від 21.06.19 №452-вк позивача призначено на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 (далі - Закон № 113-ІХ) запроваджено реформування системи органів прокуратури. Зокрема, внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру» щодо припинення діяльності військових прокуратур. Так, виключено ч. 4 ст. 7 цього Закону, яка передбачала існування в системі прокуратури України військових прокуратур, ч. 4 ст. 8, що стосувалася утворення в Генеральній прокуратурі України Головної військової прокуратури (на правах структурного підрозділу).

Відповідно виключено всі правові норми щодо статусу, призначення та звільнення, правових і соціальних гарантій військових прокурорів.

Крім того, Законом № 113-ІХ передбачено початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, проведення атестації усіх прокурорів та слідчих органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають вказані посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах та переведення їх на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного її проходження.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 27.12.2019 № 358 «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора», загальнодоступного в мережі Інтернет за посиланням: https:// old.gp.gov.ua/ua/ngpu2019.html?_m=publications&_t=rec&id=242880, юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Днем початку роботи Офісу Генерального прокурора згідно з наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351, загальнодоступного в мережі інтернет за посиланням: https:// old.gp.gov.ua/ua/ngpu2019.html? m=publications&t=rec&id=242880, визначено 02.01.2020.

Крім того, за приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач проходив військову службу, був відряджений для її проходження до військової прокуратури та на момент останнього звільнення з органів прокуратури перебував на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Так, з 28.12.2019 року позивача було звільнено з посади військового прокурора і зараховано в розпорядження Генерального прокурора України, а у подальшому в розпорядження Міністерства оборони України.

Відтак, у період з 28.12.2019 по 21.02.2019 позивач не займав прокурорську посаду, а мав статус виключно військовослужбовця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.07.2022 у справі №380/5581/21.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 9.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, що була чинною на час існування спірних правовідносин особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Як вбачається, із розрахунку грошового забезпечення за грудень 2019 року позивачу було виплачено премію та надбавку за доступ до державної таємниці, які не були включені та виплачені до грошового забезпечення за січень та лютий 2020 року.

Отже, враховуючи, що позивач з 29.12.2019 по 21.02.2020 року перебував у розпорядженні Генерального прокурора України. При цьому, він перебував у статусі військовослужбовця, але не був працівником прокуратури. Отже, саме у зазначеному періоді, ОСОБА_1 повинен був отримувати грошове забезпечення у видах та розмірі, як він отримував у грудня 2019 року.

Таким чином, на позивача, з 29.12.2019 по 21.02.2020, поширювалися норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Таким чином, не нарахування та, відповідно, невиплата відповідачем ОСОБА_1 щомісячної премії та надбавки за доступ до державної таємниці, є такими, що суперечать вимогам зазначених вище норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, а отже суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправною бездіяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, є зобов`язання Офісу Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманим грошовим забезпеченням за час перебування у розпорядженні Генерального прокурора з 28.12.2019 по 21.02.2020 та належним грошовим забезпеченням в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження відповідно до вимог пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним рішень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні Генерального прокурора з 28.12.2019 по 21.02.2020 в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження відповідно до вимог пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманим грошовим забезпеченням за час перебування у розпорядженні Генерального прокурора з 28.12.2019 по 21.02.2020 та належним грошовим забезпеченням в розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження відповідно до вимог пункту 1 розділу 28 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Офіс Генерального прокурора (ідентифікаційний код 00034051, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул.Різницька, 13/15).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.