Справа № 420/17946/22
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», в якому позивач (з урахуванням уточнення позовних вимог від 03.03.2023 року) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні;

- стягнути з Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні в розмірі 209752,78 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за 44 доби невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2021 рік та за 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- стягнути з Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 44 доби невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2021 рік та за 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік у сумі 99 082,83 грн.;

- стягнути з Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 285 218,57 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10». Наказом в.о. начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 11.05.2022 року №43/ос позивача на підставі п. 7 статті 77 Закону України (далі ЗУ) «Про національну поліцію» було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі за власним бажанням. При цьому у наказі визначено, що вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені складає 19 років 09 місяців 19 днів. Також у наказі встановлено відповідно до п.10 статті 93 ЗУ «Про національну поліцію» провести позивачу виплату компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Разом з тим, як стверджує позивач у позові, йому вищезазначені виплати відповідачем виплачено не було, що зумовило його звернутися до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

21.02.2023 року від Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач вказує, що адміністративні будівлі відповідача тривалий час перебували під окупацією та працівники не мали доступу до особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації та будь-якої іншої документації. Після відновлення доступу до адміністративних будівель установи виявлено відсутність первинної, фінансової документації, особових справ співробітників та іншої документації. За таких умов відповідач зазначає про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку із відсутністю первинної документації.

13.03.2023 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», заперечень на яку відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10».

Наказом в.о. начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 11.05.2022 року №43/ос позивача на підставі п. 7 статті 77 ЗУ «Про національну поліцію» було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі за власним бажанням.

При цьому у наказі визначено, що вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені складає 19 років 09 місяців 19 днів.

Також у наказі встановлено відповідно до п.10 статті 93 ЗУ «Про національну поліцію» провести позивачу виплату компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Разом з тим, як стверджує позивач йому вищезазначені виплати відповідачем виплачено не було, що зумовило його звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому судом під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 31.05.2022 року №1060/7 державна установа «Кропивницький слідчий ізолятор» здійснювала повноваження розпорядника бюджетних коштів державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» в частині проведення розрахунково-касових операцій з оплати праці за травень 2022 року.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Державну установу «Кропивницький слідчий ізолятор». Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Ухвалу суду від 17.05.2023 року Державною установою «Кропивницький слідчий ізолятор», а також адміністративний позов з додатками було отримано 30.05.2023 року. У визначений КАС України 15-денний строк з дня отримання ухвали відповідачем відзив на адміністративний позов надано не було.

Згідно витягу із розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення за травень 2022 року Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» ОСОБА_1 одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні, компенсація за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік у травні 2022 року не виплачувались.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на нього, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року №2713-IV на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року

№580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-ХІІ).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей (п. 1 ч.1 ст. 3 Закону).

Відповідно до абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

В свою чергу ч. 4 ст. 9 Закону України №2011-XII визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260).

Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Про донорство крові та її компонентів» та постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», від 15 червня 1994 року №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 22 грудня 1995 року №1037 «Про надбавки до посадових окладів осіб, зайнятих на шифрувальній роботі», від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Положеннями п.1 розділу XXXII Порядку №260 врегульовано, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 2 розділу XXXII Порядку №260, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (п. 3).

Так, з матеріалів справи вбачається, що календарна вислуга років ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені складає 19 років 09 місяців 19 днів. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання вищезазначеної виплати, чого відповідачем не заперечується.

Водночас, як стверджує позивач, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні виплачено не було.

Згідно витягу із розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення за травень 2022 року Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» також вбачається, що ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні виплачено не було.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог позивач в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо спірних правовідносин в частині невиплати позивачу компенсації за 44 доби невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2021 рік та за 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік, суд зауважує наступне.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» встановлюються такі види відпусток, зокрема, щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

В силу вимог ч.1 ст. 83 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Так у наказі Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 11.05.2022 року №43/ос встановлено відповідно до п.10 статті 93 ЗУ «Про національну поліцію» провести позивачу виплату компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Отже, у зв`язку із звільненням з Державної кримінально-виконавчої служби України позивач має право на компенсацію за невикористані дні відпустки.

Разом з тим, як вказує позивач у позові та чого не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 не було виплачено компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Згідно з витягу із розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення за травень 2022 року Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» ОСОБА_1 компенсацію за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 року та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік виплачено не було.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог позивач в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Водночас суд зазначає, що не підлягає задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача одноразової допомоги при звільненні в розмірі 209752,78 грн. та грошової компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 року та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік у сумі 99082,83 грн., з огляду на наступне.

Так згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд зазначає, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені. При цьому розгляд питання про стягнення може мати місце у разі невиплати нарахованої заборгованості.

В даному випадку розрахунок відповідних сум одноразової допомоги при звільненні в та грошової компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік є компетенцією роботодавця.

При цьому суд не приймає до уваги наведені позивачем в адміністративному позові та у заявах про збільшення позовних вимог самостійні розрахунки відповідних сум одноразової допомоги при звільненні в та грошової компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік, оскільки такі розрахунки ґрунтуються на помилковому застосуванні норм чинного законодавства та жодним чином не обґрунтовані.

Разом з тим суд враховує і те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 31.05.2022 року №1060/7 державна установа «Кропивницький слідчий ізолятор» здійснювала повноваження розпорядника бюджетних коштів державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» в частині проведення розрахунково-касових операцій з оплати праці за травень 2022 року.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача зобов`язального характеру шляхом зобов`язання Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік та одноразову грошову допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 285 218,57 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (наявність вини), дата фактичного розрахунку.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що остаточного розрахунку із позивачем відповідачем фактично проведено не було, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вищезазначених позовних вимог, оскільки вони на час розгляду справи №420/17946/22 є передчасними.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» (75032, Херсонська область, Білозерський район, с. Дар`ївка, вул. Соборна, 193), Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» (25009, м. Кропивницький, вул. Куроп`ятникова, 50-б) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язати Державну установу «Кропивницький слідчий ізолятор» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 44 доби невикористаної чергової відпустки за 2021 рік та 15 діб невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік та одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький