Справа № 344/1052/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/1052/23 пров. № А/857/8074/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участі секретаря судового засідання Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2023 року, ухвалене суддею Польською М.В. у м. Івано-Франківськ у справі № 344/1052/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки серії РАП № 965254821 від 19.01.2023 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії РАП № 965254821 від 04.01.2023 року та провадження у справі закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов залишити без задоволення.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, оскільки відповідач провів заміри відстані від автомобіля до пішохідного переходу, внаслідок чого встановив, що позивач порушив правила зупинки, здійснивши зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Ці дії зафіксував засобами фото та відеотехніки. Крім того, відповідач зазначив, що позивач є власником транспортного засобу, інша особа із заявою про визнання відповідальною особою, за порушення правил зупинки, не зверталася.

Тому відповідач вважає, що правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що відповідач прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки серії РАП № 965254821 від 19.01.2023 року, на підставі якої наклав на позивача штраф в сумі 680 грн.

Відповідно до цієї постанови, позивач 30.12.2022 року о 13 год. 56 хв. в м. Івано-Франківську на вулиці Хоткевича, 54, керуючи автомобілем марки «Dodge Dart», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 г ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 15.9 «г» Правил дорожнього руху, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП наступає за порушення, зокрема, правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 14-2 КУпАП України, відповідальною особою в розумінні статті 122 КУпАП є фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу.

Апеляційний суд встановив те, що позивач є власником транспортного засобу «Dodge Dart», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Відомості про те, що ОСОБА_2 є належним користувачем транспортного засобу у матеріалах справи відсутні. Видана ОСОБА_2 довіреність не вказує на те, що ця особа є належним користувачем транспортного засобу, оскільки, відповідно до статті 14-2 КУпАП України, особа набуває такого статусу після реєстрації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Апеляційний суд вважає, що відповідач вірно встановив те, що позивач є відповідальною особою за порушення правил зупинки.

Відповідно до статті 279-3 відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Апеляційний суд встановив те, що ОСОБА_2 , як особа, яку позивач називає відповідальною за вчинення адміністративного правопорушення, не звертався до відповідача із заявою про визнання факту вчинення адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності. Подана ОСОБА_2 заява від 19.01.2023 року не є заявою про визнання факту вчинення адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином позивач, на думку апеляційного суду, не звільняється від відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд встановив те, що на підтвердження того факту, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, відповідач надав матеріали фотофіксації та вимірювання відстані від місця зупинки транспортного засобу до пішохідного переходу, з яких видно, що відстань транспортного засобу, яким керував позивач, від місця зупинки до пішохідного переходу є меншою за 10 метрів, а саме 1,77 м.

На думку апеляційного суду, факт зупинки позивачем транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу відповідач довів належними доказами.

Як зазначено вище сам факт зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу є таким, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, а тому ці обставини (створення перешкод дорожньому руху або загрози безпеці руху) не потребують окремого доведення.

Наведене свідчить про те, що відповідач довів наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки серії РАП № 965254821 від 19.01.2023 року необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2023 року у справі № 344/1052/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 21.06.2023 року