Справа № 335/4077/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/4077/23 2-а/335/105/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м.Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника Цимбалюка Михайла Григоровича до командира батальйону №2 Попова Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції в запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.04.2023 р. у м. Запоріжжі біля будівлі по бульвару Шевченко, 64 капітан поліції Попов Віталій Вікторович склав відносно нього адміністративні матеріали та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, за статтею 122 ч. 1 КУпАП, внаслідок чого застосовано санкції у вигляді накладення штрафу в сумі 340 грн. Постанову не було вручено всупереч вимогам чинного законодавства, а лише повідомлено що немає бланків, і постанову винесуть у системі. Що це за процедура до відома не доведено. Слід зауважити, що власне про винесення постанови стало відомо лише після отримання повідомлення у додатку ДІЯ, де вбачається номер, дата складання та номер статті КУпАП. Повідомлення отримано лише 05.05.23. Проте який саме пункт ПДР було нібито порушено поліцейський не пояснив, а в додатку ДІЯ це не вказано (зазначено тільки щодо перевищення швидкості). Позивачу не було вручено постанову, не було роз`яснено прав скористатися правовою допомогою, не було запропоновано надати письмові пояснення з приводу складеної постанови. Навпаки Відповідач у грубій формі вимагав документи, відмовив у роз`ясненні причин складання постанови. Ніяких замірів швидкості, відстаней від автомобіля до перехресть, знаків, розділових смуг, пішохідних переходів тощо не робилося. Автомобіль взагалі стояв, тому до чого швидкість - незрозуміло.

Вважає, що постанова винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, при відсутності події та складу правопорушення, за відсутності доказів вчинення правопорушення. Просить визнати протиправною та скасувати постанову серія БАВ №219970 від 30.04.2023 року, складену поліцейським про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу на суму 340 грн., а адміністративну справу закрити.

Ухвалою судді від 29.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

09.06.2023 року відповідачем -2 Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позов, в якому зазначили, що вважають поданий позов безпідставним та необґрунтованим з наступних причин. 30.04.2023 року під час несення служби поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, шо водій не виконав вимоги ПДР Під час несення служби поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено транспортний засіб, під керуванням водія ОСОБА_1 , котрий здійснив зупинку у забороненому місці, а саме: ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ньому пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9.(ґ) ПДР України. В ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач, будь яких клопотань не заявляв, що підтверджується відеозаписом, доданим до матеріалів справи. Також, щодо твердження Позивача щодо «не було вручено постанову», слід зазначити те, що Позивач відмовився від отримання копії постанови, оскільки з його слів «поспішав», що підтверджуються відеозаписом, доданим до матеріалів справи. Таким чином обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Враховуючи вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відносно нього була винесена постанова серії БАВ № 219970 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлені наступні обставини.

30 квітня 2023 року винесеною постанову серії БАВ № 219970 капітаном поліції Поповим В. В. Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 30.04.2023 року в м.Запоріжжя бул. Шевченко, 66 ОСОБА_1 порушив заборону зупинки на перехрестях, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оспорюючи законність постанови БАВ №219970 від 30.04.2023 позивач посилається на те, що відповідач не дотримався процесуального порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення не звернув уваги на його заперечення. Крім того на прохання надати копію постанови поліцейський відмовив у цьому, не роз`яснив прав і відмовив у роз`ясненні причин складання постанови.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі регламентується Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року

Відповідно до п. 5 розділу V Інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, за яким пунктом не зазначено поліцейським, проте згідно відеозапису наданого відповідачем в усній формі повідомлено про порушення п. 15.9 г ПДР.

Пунктом 15.9г Правил дорожнього руху, встановлено, що забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території

Прилегла територія - це територія, яка прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано суду CD-диск з відеофайлом скоєння адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Дослідивши CD-диск з відеофайлом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП встановлено, що під час спілкування з інспектором, крім іншого, позивач зазначав, що не здійснював паркування на перехресті та заявляв клопотання про огляд дороги по вул. Дунайська для встановлення обставин справи, що це не перехрестя та на його прохання пройти переконатися, що це територія до заїзду в магазини та кафе, цього зроблено не було.

Для мешканців м.Запоріжжя загальновідомим є факт, що територія яка прилягає до краю проїзної частини на якій зупинився позивач в м.Запоріжжя бул. Шевченко, 66 не призначена для наскрізного проїзду, веде до в`їзду в магазини та кафе та є тупиком, і передбачена лише для в`їзду до магазинів та кафе або виїзду з них.

Зворотного відповідачем не доведено, у тому числі і відеозаписом, який долучено до відзиву на позов, адже ці доводи позивача на місці не перевірялися і, відповідно, відеозаписом не фіксувалися. Відсутні на відеозаписі також і відомості про наявність будь-яких дорожніх знаків, як то, заборона зупинки, стоянки тощо. Більш того, з відеозапису видно, що зазначена територія проїзної частини використовується чисельною кількістю інших, поруч стоячих з автомобілем позивача, автомобілів, як місце паркування перед будівлею.

Отже, з огляду на положення п.1.10 Правил дорожнього руху, згідно до яких не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території, позивач здійснив зупинку не на перехресті, а тому його дії не порушували заборону здійснювати зупинку на перехресті п. 15.9г ПДР, і не становлять складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, викладених у постанові.

З огляду на вищезазначене підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у інспектора не було, і враховуючи, що відповідачем не надано суду підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач стверджує, що не погоджувався з пред`явленими до нього вимогами про порушення правил дорожнього руху та з винесенням оскаржуваної постанови.

Слушними є доводи позивача щодо невручення йому копії постанови, з огляду на те, що як вбачається з оглянутого відеозапису, поліцейський не вручив оскаржувану постанову оскільки не мав технічної можливості у зв`язку з технічними проблемами та повідомив, що буде «писати ручну постанову» з якої ОСОБА_1 зможе ознайомитись на цьому відеофіксація закінчилась.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року № 760/2846/17.

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі обґрунтовані, постанова серії БАВ №219970 від 30.04.2023 підлягає скасуванню, а справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закриттю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, зокрема вони підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією № від 22.05.2023.

Отже на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 280 КУпАП, ст. 72-77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника Цимбалюка Михайла Григоровича до командира батальйону №2 Попова Віталія Вікторовича, Управління патрульної поліції в запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову серії БАВ №219970 від 30 квітня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 21.06.2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова