Справа № 420/8868/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8868/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови визначення стажу судді у 32 роки 05 місяці 23 днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. ОСОБА_1 ; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області визначити стаж судді Литвиненко I.I. станом на 07.03.2023 р. у 32 роки 05 місяці 23 днів з виплатою ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 07.03.2023 р.; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_3 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 32 роки 05 місяці 23 днів в розмірі 74 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 07.03.2023 р., з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.02.1995 по 13.03.2023 працювала суддею та була звільнена у відставку, після чого їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (66%), виходячи зі стажу судді 28 років. Однак позивач рішення пенсійного управління щодо обрахунку її стажу судді вважає необґрунтованим та таким, що порушує її права та інтереси. Зокрема, з лютого 1990 р. по лютий 1995 р. позивач займала посаду члена обласної колегії адвокатів в юридичній конторі Бериславського району Херсонської області. Отже, до стажу роботу на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню, крім роботи на посаді судді, половина строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1984 по 01.07.1989 (2 роки 5 місяців) та стаж роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді (2 роки). На момент ухвалення рішення загальний стаж роботи, що дає право на відставку, становить 32 р. 5 м. 23 д. Відповідне звернення до пенсійне управління щодо перерахунку стажу виявилося безрезультатним, що зумовило позивачку звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 15.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.05.2023 до суду від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зазначивши, що до стажу роботи судді зараховується робота на посадах, визначених ст. 137 Закону №1402-VIII, а саме на посадах: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. «Суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402-VIII. Натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII) відповідно до положень п.1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402-VIII. Статтями 69 та 13 Закону №1402-VIII не передбачено зарахування стажу роботи (професійної діяльності) в галузі права та половину періоду навчання у вищому навчальному закладі саме до стажу роботи на посаді судді. Відповідно до п. 3 ст. 142 розділу Х Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. Частиною 2 п. 25 Прикінцевих положень Закону №1402 передбачено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону. Страховий стаж позивача на посаді судді складає 28 років. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 66% суддівської винагороди. Враховуючи вищевикладене, відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74%. Для застосування розміру 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. Однак, з 18.02.2020 (з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність. Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання. Головне управління звертає увагу на неможливості використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання. Таким чином, оскільки чинним Законом №1402 передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, отже відсутні правові підставу для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання: розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом №1402, а розміру відсотку за Законом № 2453- VI. Враховуючи викладене, щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховується за нормами Закону №1402, у т. ч. порядок визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, враховуючи положення ч. 3 ст. 142 Закону №1402. Отже, підстави для задоволення позовних вимог про зарахування періодів половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (01.09.1984 01.07.1989) та роботи на посаді члена обласної колегії адвокатів юридичної контори Бериславського району Херсонської області (01.08.1990 20.02.1995) саме до стажу на посадах судді та в частині проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 74% місячної суддівської винагороди працюючого судді з 07.03.2023 року відсутні.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів ІІІ сесії двадцять другого скликання від 14 лютого 1995 р. № 48 обрана суддею Великолепетиського районного суду.

Постановою Верховної Ради України від 22.12.2005 № 3281-IV ОСОБА_1 обрана суддею апеляційного суду Херсонської області безстроково.

Рішенням Голови Верховного Суду № 358/0/149-22 від 12.08.2022 ОСОБА_1 відряджена до Одеського апеляційного суду для здійснення правосуддя з 15.08.2022.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 07.03.2023 № 188/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наразі ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним управлінням обраховано страховий стаж позивача на посаді судді та - 28 років, відтак розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно скла 66% суддівської винагороди.

Позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо перерахунку страхового стажу судді, а саме зарахування стажу з лютого 1990 року по лютий 1995 року на посаді члена обласної колегії адвокатів в юридичній конторі Бериславського району Херсонської області (адвокат Херсонської обласної колегії адвокатів), а також половини строку навчання в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова з 1 вересня 1984 року по 1 липня 1989 року (2 роки 5 місяців) та стаж роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді (2 роки).

У відповідь на вказане звернення листом від 17.04.2023 № 8673-7834/Л-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивачці, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону).

Відповідно до ст. 137 Закону до стажу роботи судді зараховується робота на посадах: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та i республік, що входили до його складу.

Стаж позивачки на посаді судді 28 років, що становить 66%. Іншого нормами чинного законодавства не передбачено.

Зважаючи на порушення пенсійним управлінням права та інтересів, а також безпідставність неврахування періодів до страхового стажу судді, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402).

Згідно ч.2, 3 ст. 142 Закону України №1402, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 5 ст. 142 Закону України №1402 визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно абзацу 4 п.34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ (далі - Закон України №2453-VІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону №2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, на час набрання чинності Законом України №2453-VІ (30.07.2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Відтак, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися половина строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова з 1 вересня 1984 року по 1 липня 1989 року (2 роки 5 місяців).

Крім того, на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання щодо визначення стажу, який давав судді право на звільнення у відставку, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів».

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді) суддею міг бути громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менш двох років.

З огляду на матеріали справи, а саме довідки про роботу на посаді судді, копій трудової книжки, актів про призначення та обрання на посаду судді, диплома, встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 1990 року по лютий 1995 року займала посаду члена обласної колегії адвокатів в юридичній конторі Бериславського району Херсонської області (адвокат Херсонської обласної колегії адвокатів).

Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді підлягає зарахуванню, крім роботи на посаді судді, половина строку навчання в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова з 1 вересня 1984 року по 1 липня 1989 року (2 роки 5 місяців) та стаж роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді (2 роки).

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови визначення стажу судді у 32 роки 05 місяці 23 днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити стаж судді Литвиненко Інні Іванівні станом на 07.03.2023 р. у 32 роки 05 місяці 23 днів з виплатою ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 07.03.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 32 роки 05 місяці 23 днів в розмірі 74 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 07.03.2023 р., з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк