Справа № 140/3742/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3742/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач -2) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у призначенні пенсії, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.02.2023 № 99 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії з 02.05.2022 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримавши право на призначення пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, 02.05.2022 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії, однак у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку із ненаданням атестату про припинення виплати пенсії в Російській Федерації. Таке рішення органу Пенсійного фонду було скасовано у судовому порядку.

Однак всупереч наявному рішенню суду у справі № 140/5077/22, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 15.02.2023 прийняло рішення №99, яким відмовлено у призначенні пенсії, з тих самих підстав, - у зв`язку із ненаданням атестату про припинення виплати пенсії в Російській Федерації із зазначенням періоду по який виплачено пенсію.

Позивач зазначає, що наявність права на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду Російської Федерації як країни, з якої пенсіонер вибув.

Зазначає, що вона досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, має необхідний трудовий стаж, який не оспорюється відповідачем, та, відповідно, має право на призначення пенсії за віком відповідно до чинного пенсійного законодавства України. Крім того, зазначає, що виплата пенсії повинна здійснюватися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.12).

У відзиві на позов відповідач 1 позовні вимоги заперечив та зазначив, що згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

В разі переселення пенсіонерів держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсію того самого виду передбачено законодавством за новим місцем проживання пенсіонера (стаття 7 Угоди).

Прийняття рішення про призначення пенсії, згідно з законодавством країни-учасниці, особам які перебували отримували пенсію в іншій країні-учасниці можливе за умови надання належним чином сформованих пенсійних справ, отриманих в органах пенсійного забезпечення країн-учасниць, в тому числі з документами про припинення виплати пенсії.

Оскільки позивачем не надано пенсійної справи та документів про припинення виплати пенсії в Російській Федерації, тому відповідачем-2 прийнято законне рішення про відмову в призначенні пенсії.

У зв`язку з наведеними вище обставинами вважає безпідставною вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити з 02.05.2022 нарахування та виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки підстави та порядок призначення пенсій в Україні чітко визначений нормативно-правовими актами, а позивачем не дотримано його вимог, відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечила та просила відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що оскільки станом на дату звернення із заявою від 08.08.2023 електронна пенсійна справа ОСОБА_1 не містила атестату про припинення виплати пенсії на території РФ із зазначенням періоду по який виплачено пенсію, тому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Оскільки позивачу не призначено пенсію, відсутні підстави вважати, що дохід від затримки її виплати було втрачено, відповідно відсутні підстави для виплати компенсації в розумінні Закону № 2050-ІІІ. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 02.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком та рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.05.2022 №99 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказане рішення було оскаржене позивачем в судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі №140/5077/22, яке набрало законної сили 12.11.2022, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.05.2022 №99 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до вказаного Закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 6-9).

В подальшому, як встановлено судом, виконуючи рішення суду у справі №140/5077/22, ГУ ПФУ у Волинській області прийняло рішення від 12.12.2022 №99 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж становить 0 років).

Вказане рішення також було оскаржене позивачем у судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/1059/23, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12.12.2022 №99 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 02.05.2022 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за відомостями трудової книжки від 20.12.1954. Дане рішення суду набрало законної сили 04.05.2023.

Та як слідує з витягу про перерахунок пенсії від 19.05.2023, ОСОБА_1 04.05.2023 призначено пенсію за рішенням суду з 02.05.2022 по довічно.

В той же час, 08.02.2023 позивач ще зверталася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії та рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 15.02.2023 №99 про відмову у призначенні пенсії, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних документів, а саме: атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації із зазначенням періоду по який виплачено пенсію. Страховий стаж становить 38 років 05 місяців 06 днів.

Позивач не погоджуючись із таким рішенням звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення .

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Предметом спірних правовідносин в даній справі є визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у призначенні пенсії, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.02.2023 № 99 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Як було встановлено судом, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі №140/5077/22, яке набрало законної сили 12.11.2022, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.05.2022 №99 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до вказаного Закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 6-9).

Задовольняючи позов у даній справі, судом зроблено висновок про те, що позиція відповідачів про покладення зобов`язання надання атестату про припинення виплати пенсії в Російській Федерації на позивача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду за попереднім місцем її проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону №1058-ІV. Право ОСОБА_1 на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, з відсутністю чи неможливістю витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду Російської Федерації. Конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, а відмова позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV з підстав ненадання атестату про припинення пенсії в російській федерації є таким, що порушує її право на соціальний захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права. Скасовуючи рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області від 05.05.2022 №99, суд зобов`язав ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням зазначених висновків суду у рішенні.

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/1059/23, яке набрало законної сили 04.05.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12.12.2022 №99 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 02.05.2022 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за відомостями трудової книжки від 20.12.1954. Дане рішення суду набрало законної сили 04.05.2023.

В той же час, з досліджених в ході судового розгляду справи доказів, а саме витягу про перерахунок пенсії від 19.05.2023 судом встановлено, що ГУ ПФУ у Волинській області 04.05.2023 призначено пенсію ОСОБА_1 за рішенням суду з 02.05.2022 по довічно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача уже захищене судовим рішенням за наслідками розгляду Волинським окружним адміністративним судом адміністративної справи №140/1059/23 та не потребує судового захисту повторно.

Отже, суд зазначає, що в разі якщо фактично спору між сторонами не існує, то спірні правовідносини не виникають, а відтак, і право на звернення до суду не може бути реалізоване.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Також суд зауважує, що підставою для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 здійснити нарахування та виплату пенсію з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є констатація перед цим наявності в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Протилежного судом не встановлено.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк