Справа № 640/25352/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 , до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, , в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у місті Києві №1413/26-15-33-16-26/ від 30 вересня 2020 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій податкового органу щодо анулювання його як платника єдиного податку, оскільки таке рішення прийнято з порушенням процедури його прийняття та за відсутності на те правових підстав.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №1413/26-15-33-16-26/ від 30 вересня 2020 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та здійснення порушень процесуальних норм, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у позивача протягом двох послідовних кварталів, тобто з 01 квітня 2020 року по 01 вересня 2020 року обліковувався податковий борг.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що фізична особа-підприємець, дата реєстрації 07 серпня 2002 року, платник єдиного податку з 01 січня 2012 року (свідоцтво Серії НОМЕР_2 ) за ставкою 5%, вид господарської діяльності 73.10.0 дослідження та розробка в галузі природничих наук.

Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Святошинському районі м. Києва з 12 серпня 2002 року. З 01 січня 2012 по 30 вересня 2020 працював на спрощеній системі оподаткування на 3 групі за ставкою 5% до доходу.

Згідно з даними інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб (18050400) у ФОП ОСОБА_1 був наявний податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: станом на 01 квітня 2020 року - 3790,30 грн, станом на 01 травня 2020 року - 3790,30 грн., станом на 01 червня 2020 року - 30099,43 грн., станом на 01 липня 2020 року - 30099,43 грн., станом на 01 серпня 2020 року - 30099,43 грн., станом на 01 вересня 2020 року - 55201,45 грн.

Податковий борг виник у зв`язку з відсутністю інформації в інтегрованій картці платника про сплату задекларованих податкових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб у 2020 році.

При цьому, податковий орган вказує, що за результатом огляду копій платіжних доручень встановлено, що позивач в полі призначення платежу зазначив назву єдиного податку, але сплату такого податку здійснено не за належними реквізитами (на рахунок єдиного соціального внеску, код платежу 71040000).

В подальшому податковим органом, на підставі п. 299.10 п. 299.11 ст. 299 ПК України, за недотримання платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 вимог п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, 30 вересня 2020 року прийнято рішення №1413/26-15-33-16-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Позивач не погоджується з таким рішенням податкового органу, оскільки сплата єдиного податку ним здійснювалась, при цьому, позивач звертає увагу, що сплата останнього на рахунок єдиного соціального внеску з призначенням платежу "єдиний податок" є фактичною сплатою такого податку, оскільки адміністрування єдиного соціального внеску віднесено до повноважень податкового органу. Також позивач зазначає, що перед прийняттям оскаржуваного рішення, податковим органом не здійснено податкову перевірку платника. Крім того, позивач зазначає, що після 30 вересня 2020 року податковий орган продовжує приймати податкову звітність позивача як платника єдиного податку.

Вважаючи рішення про анулювання платником єдиного податку протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів проведення перевірки та складання акту перевірки, на підставі якого в порядку пункту 299.11 статті 299 ПК України могло бути прийнято оскаржуване рішення, як і не надано будь-яких облікових документів, відомостей з баз даних контролюючого органу щодо існування у позивача податкового боргу. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що після винесення рішення 30 вересня 2020 року щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , податковий орган приймав податкову звітність останнього як платника єдиного податку (податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за півріччя 2021 року прийнято податковим органом 28 липня 2021 року, реєстраційний номер ; річну податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2020 рік прийнято податковим органом 10 січня 2021 року, реєстраційний номер ; податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2020 року прийнято податковим органом 05 жовтня 2020 року, реєстраційний номер ).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Пунктом 291.2 статті 291 ПК України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункту 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За приписами підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначено статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно пункту 299.2 статті 299 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку

За приписами пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до абзацу 3 пункту 59.1 статті 59 ПК України у редакції спірного періоду податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян (НМДГ), то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначено підпунктом 169.1.1 ПКУ для відповідного року.

Отже, у спірний період податкова вимога не надсилалась у випадку, якщо сума податкового боргу платника податків не перевищувала 1020 грн. (17х60).

Відповідно до абзацу першого пункту 299.11 статті 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було враховано позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15 травня 2018 року по справі №813/676/17, від 03 грудня 2020 року по справі №200/9334/19-а, від 14 липня 2021 року по справі №808/224/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку було прийнято контролюючим органом не на підставі акта за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено п. 299.11 ст. 299 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не надано переконливі докази того, що контролюючим органом було проведено перевірки з питань своєчасної сплати позивачкою узгоджених сум грошових зобов`язань (камеральної перевірки), внаслідок чого не було встановлено відповідним актом перевірки наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, не було зафіксовано документально дату виникнення та строку наявності податкового боргу як передумови для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Крім того, відповідач в обґрунтування оскаржуваного рішення зазначає про заборгованість по єдиному податку позивача, що виникла у зв`язку з несплатою в повному обсязі самостійно визначених податкових зобов`язань в сумі 3 790,30 грн (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2019 рік № від 08 січня 2020 року, термін сплати 20 лютого 2020 року), в сумі 26 309,13 грн (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І квартал 2020 року №906151420 від 03 квітня 2020 року, термін сплати 22 травня 2020 року), в сумі 25102,02 грн (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної пособи-підприємця за півріччя 2020 року № від 17 липня 2020 року, термін сплати 20 серпня 2020 року), в сумі 27876,16 грн (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця за три квартали №925281117 від 05 жовтня 2020 року, термін сплати 19 листопада 2020 року).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з платіжним дорученням № 239 від 08 травня 2020 року сплата позивачем єдиного податку за І квартал 2020 року у сумі 26309,13 грн, платіжним дорученням №248 від 07 серпня 2020 року сплата позивачем єдиного податку за ІІ квартал 2020 року у сумі 25102,02 грн.

Згідно з листом Головного управління ДПС у м. Києві від 20 серпня 2021 року вих. №80274/6/26-15-24-17-15, податковим органом зазначено, що за результатом розгляду вищезазначених платіжних доручень останнім встановлено сплату позивачем єдиного податку не за належними реквізитами, сплату здійснено на рахунок єдиного соціального внеску.

Згідно абзацу 3 пункту 87.1 статті 87 ПК України сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України".

Водночас, порядок зарахування контролюючим органом податкового боргу визначений нормами п. 87.9 ст. 87 ПК України, згідно з якими у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

При цьому, слід вказати, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм ПК України, законом імперативно встановлено обов`язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з календарною черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 березня 2020 року у справі №826/12529/18.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Так, за усталеною практикою Верховного Суду здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування санкцій для платника.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у межах законодавчо встановленого строку для такої сплати платник не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення номеру рахунку та/або коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 2 червня 2020 року по справі №808/3455/15, від 29 січня 2020 року по справі №824/2467/15-а.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий борг в сумі 26300,13 грн (податкова декларація платника єдиного податку за І квартал 2020 року №969151420 від 30 квітня 2020 року, термін сплати 22 травня 2020 року) сплачено позивачем 08 травня 2020 року, податковий боргу в сумі 25102,02 грн (податкова декларація платника єдиного податку за півріччя 2020 року № від 17 липня 2020 року, термін сплати 20 серпня 2020 року) сплачено позивачем 07 серпня 2020 року, а отже заборгованості не існувало.

Крім того, судом першої інстанції звернуто увагу, що після винесення рішення 30 вересня 2020 року щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , податковий орган приймав податкову звітність останнього як платника єдиного податку (податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за півріччя 2021 року прийнято податковим органом 28 липня 2021 року, реєстраційний номер ; річну податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2020 рік прийнято податковим органом 10 січня 2021 року, реєстраційний номер ; податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2020 року прийнято податковим органом 05 жовтня 2020 року, реєстраційний номер ).

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач всупереч вищезазначених норм права не надав належних доказів на підтвердження факту наявності у ОСОБА_2 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів за період з 01.07.2015 по 01.12.2015, - а саме, засвідчений витяг з інтегрованої картки платника відповідного податку за 2015 рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем наявності підстав для позбавлення позивача статусу платника єдиного податку та протиправність оскаржуваного рішення про виключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, а тому позовні вимоги підлягали задоволенню.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 132, 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан