Справа № 580/224/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/224/21
УХВАЛА

20 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Кобаля М.І., Собківа Я.М, за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування рішення кадрової комісії, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Черкаської обласної прокуратури (далі - відповідач-1), Офісу Генерального прокурора далі - відповідач -2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської обласної прокуратури від 23грудня 2020 року № 712к, яким позивачку звільнено з посади прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30 грудня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснення повноваження прокурора" від 19 листопада 2020 року №15;

- поновити позивачку в органах прокуратури на посаді прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури, яку вона займала станом на 30 грудня 2020 року;

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу прокурора відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 "Про умови оплати праці прокурорів", починаючи з 31 грудня 2020 року до моменту фактичного поновлення на посаді.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначала, що оскаржуваний наказ керівника Черкаської обласної прокуратури та рішення кадрової комісії є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та прийняті з порушенням принципу рівності перед законом. При цьому, в порушення пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру в оскаржуваному наказі не зазначено конкретна підстава звільнення позивача, а ліквідація чи реорганізація Черкаської обласної прокуратури, або скорочення кількості прокурорів цієї прокуратури не відбулись. Заперечувала невідповідність її знань та навичок займаній посаді.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 22 червня 2021 року позов задовольнив частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснення повноваження прокурора" від 19 листопада 2020 року № 15.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 712 к про звільнення позивачки з посади прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області.

Поновлено позивачку на посаді прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року, або на рівнозначній посаді в Черкаській обласній прокуратурі.

Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2020 року по 22 червня 2021 року у розмірі 117 141 грн. 57 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року та прийнято нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 червня 2022 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року залишено без змін.

03 квітня 2023 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №580/224/21.

Заява обґрунтована тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX. Заявник вважає, що пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX був одним зі складників спеціального звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора та інших прокурорів з посад.

На переконання заявника, застосування апеляційним судом при розгляді справи № 580/224/21 вказаного пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ призвело до неправильного вирішення справи, що стало наслідком скасування рішення першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги і скасовано незаконний наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 712-К про звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, заявник вважає, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимог ч. 4 ст. 7 КАС України, застосовуючи п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, зробив хибний висновок про те, що при звільненні позивача з посади прокурора на підставі Закону № 113-ІХ було дотримано вимоги щодо персонального попередження у належному порядку прокурора про майбутнє звільнення, а також дотримано принципу верховенства права (правовладдя) та його невід`ємної вимоги юридичної визначеності, яка полягає у чіткості та зрозумілості норм права, передбачуваності їх змісту та можливих наслідків застосування.

З рештою, позивач просить переглянути постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні апеляційних скарг Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та залишити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року в цій справі без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та призначено розгляд заяви у відкрите судове засідання на 23 травня 2023 року.

Офісом Генерального прокурора та Черкаською обласною прокуратурою подано відзиви на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому просять у задоволенні заяви відмовити повністю та залишити в силі постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів вважає, що заява про перегляд за виключними обставинами постанови суду не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Положеннями ч. 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Згідно з ч. 6 статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Частина 4 статті 368 КАС України передбачає, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підставою для перегляду рішення суду у цій справі позивач зазначає прийняття 01.03.2023 Другим Сенатом Конституційного Суду України рішення №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора).

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113- IX (далі - Закон № 113-ІХ). Зазначений пункт передбачав, що "з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

У п. 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти та їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність не раніше дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Це означає, що рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Зважаючи на пряму дію рішення Конституційного Суду України в часі, поширення висловленої у такому рішенні юридичної позиції на відносини, що виникли до дня ухвалення цього рішення, суперечить ч. 2 ст. 152 Конституції України.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) підлягає застосуванню починаючи з 01 березня 2023 року, не поширюючи свою дію на правовідносини, які виникли та/або вже припинились до 01.03.2023, а тому не є підставою для перегляду рішення суду у цій справі по суті, зокрема в частині поновлення позивача на посаді.

Так, у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цьому зв`язку висловила позицію, згідно з якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У тій самій постанові значиться також, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суду першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічну позицію щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підтримала в ухвалі від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та в ухвалі від 22 грудня 2022 року у справі №805/1312/16-а.

Такий самий підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі № 600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року).

Окрім того, дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі № 4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Отже, дотримуючись окресленої правової позиції щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів у цій справі виходить з того, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №580/224/21, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернулася ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

З наведених мотивів варто додати також, що пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 і має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду у спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалі від 03 травня 2023 року у справі №160/6238/20 (провадження № Зв/990/50/23) та в ухвалі від 04 травня 2023 року у справі №420/1319/21 (провадження № Зв/990/9/23).

Крім того, положення п. 6 ст. 361 КАС України передбачають, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не обґрунтовував позовні вимоги та не наводив підстав для задоволення позовних вимог про те, що положення пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113- IX не відповідають Конституції України, або визнані Конституційним Судом України неконституційними.

У зв`язку з чим, колегія суддів в силу п. 6 ст. 361 КАС України не може розглядати наведені в заяві про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року підстави, які не були зазначені до ухвалення судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №580/224/21.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 328, 329, 313, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №580/224/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування рішення кадрової комісії, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №580/224/21 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 20.06.2023.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька М.І. Кобаль Я.М. Собків