Справа № 200/268/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року справа №200/268/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдар А.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 р. у справі № 200/268/23 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

23 січня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) в якому позивач просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 01 січня 2022 року по 15 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до наказу від 15 липня 2022 року № 196.

Позивач стверджував, що за період з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби відповідач неповністю виплатив грошове забезпечення, внаслідок того, що розрахунок здійснювався з урахуванням прожиткового мінімуму на 01 січня 2018 року, в той час як належало застосовувати прожитковий мінімум, встановлений на 01 січня календарного року, в якому проводилось нарахування та виплата грошового забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у непроведенні нарахування грошового забезпечення з 29 січня 2020 року з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач вказував на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова КМУ № 704), в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому, додатки 1 та 14 до Постанови КМУ № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам" (далі - Постанова КМУ № 103), яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, до Постанови КМУ № 704 внесені зміни, внаслідок яких п. 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

Згідно з Постановою КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ № 103, яким, зокрема, в п. 4 Постанови КМУ № 704 були внесені зміни.

Отже, зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, внесені п. 6 Постанови КМУ № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін, та вимог п. 1 Приміток до додатку 1 та Примітки додатку 14 до Постанови КМУ № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Обчислення грошового забезпечення з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року не відповідає жодному чинному нормативно-правовому акту, що вказує на допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 р. у справі № 200/268/23 позов задоволено, внаслідкок чого визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягала у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 15 липня 2022 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2022 року по 15 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, було установлено, що розміри посадових окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з тим, Постановою КМУ № 103, що набрала чинності 24 лютого 2018 року, в п. 4 Постанови КМУ № 704 внесені зміни та він викладений в наступній редакції:

"Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".

Відповідач зазначав, що після скасування цього пункту, норми Постанови КМУ № 704 не були приведені у відповідність до чинного законодавства, відтак підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відсутні.

Відповідач наголошував, що при розрахунку окладів за посадою та військовим званням керувався спеціальним законодавством, зокрема Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 (далі - Інструкція № 200).

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачуються оклади за військовими званнями в розмірах, визначених у додатку 14 до Постанови КМУ № 704.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що впродовж спірного періоду, а саме з 29 січня 2020 року по 15 липня 2022 року, ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 Східного оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року № 196 майор ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою командира взводу бойового забезпечення батальйону спеціального призначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (ВОС 0210003) та переміщений відповідно до наказу начальника Східного територіального управління Національної гвардії України (по особовому складу) від 05 липня 2022 року № 44о/с для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) Національної гвардії України у розпорядження командира частини, з 15 липня 2022 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

На підставі довідки від 19 листопада 2022 року № 78, суд встановив, що в період з січня 2020 року по липень 2022 року Військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 грошове забезпечення у таких розмірах:

січень 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 151,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 544,80 грн, премія від окладу - 4 300,00 грн, винагорода ООС - 11 750,00 грн, індексація - 216,51 грн, всього нараховано - 28 742,31 грн; податок ДФО - 5 173,62 грн, компенсація ПДФО - 5 173,62 грн, військовий збір - 3,24 грн; виплачено - 28 739,07 грн;

лютий 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 151,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 544,80 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 216,51 грн, всього нараховано - 23 836,31 грн; податок ДФО - 4 290,54 грн, компенсація ПДФО - 4 290,54 грн, військовий збір - 3,24 грн; виплачено - 23 833,07 грн;

березень 2020 року - посадовий оклад - 3 594,14 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 220,36 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 723,60 грн, премія від окладу - 4 571,59 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 216,51 грн, всього нараховано - 24 166,20 грн; податок ДФО - 4 349,92 грн, компенсація ПДФО - 4 349,92 грн, військовий збір - 8,19 грн; виплачено - 24 158,01 грн;

квітень 2020 року - посадовий оклад - 4 930,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 821,50 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 7 273,20 грн, премія від окладу - 3 944,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 216,51 грн, всього нараховано - 27 025,21 грн; податок ДФО - 4 864,54 грн, компенсація ПДФО - 4 864,54 грн, військовий збір - 3,25 грн; виплачено - 27 021,96 грн;

травень 2020 року - посадовий оклад - 4 930,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 821,50 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 7 273,20 грн, премія від окладу - 3 944,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 216,51 грн, всього нараховано - 27 025,21 грн; податок ДФО - 4 864,54 грн, компенсація ПДФО - 4 864,54 грн, військовий збір - 3,25 грн; виплачено - 27 021,96 грн;

червень 2020 року - посадовий оклад - 4 930,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 821,50 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 7 273,20 грн, премія від окладу - 3 155,20 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 216,51 грн, допомога на оздоровлення - 17 119,80 грн, всього нараховано - 43 356,21 грн; податок ДФО - 7 804,12 грн, компенсація ПДФО - 7 804,12 грн, військовий збір - 260,04 грн; виплачено - 43 096,17 грн;

липень 2020 року - посадовий оклад - 4 582,33 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 821,50 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 6 869,91 грн, премія від окладу - 4 107,34 грн, винагорода ООС - 4 983,33 грн, індексація - 226,29 грн, всього нараховано - 24 774,25 грн; податок ДФО - 4 459,37 грн, компенсація ПДФО - 4 459,37 грн, військовий збір - 99,98 грн; виплачено - 24 674,27 грн;

серпень 2020 року - посадовий оклад - 3 872,58 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 345,66 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 6 046,59 грн, премія від окладу - 4 440,77 грн, винагорода ООС - 1 887,10 грн, індексація - 226,29 грн, всього нараховано - 20 158,99 грн; податок ДФО - 3 628,62 грн, компенсація ПДФО - 3 628,62 грн, військовий збір - 199,53 грн; виплачено - 19 959,46 грн;

вересень 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 151,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 544,80 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 9 891,55 грн, індексація - 226,29 грн, всього нараховано - 27 237,64 грн; податок ДФО - 4 902,78 грн, компенсація ПДФО - 4 902,78 грн, військовий збір - 69,66 грн; виплачено - 27 167,98 грн;

жовтень 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 181,84 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 569,47 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 5 850,00 грн, індексація - 226,29 грн, всього нараховано - 23 251,60 грн; податок ДФО - 4 185,29 грн, компенсація ПДФО - 4 185,29 грн, військовий збір - 29,90 грн; виплачено - 23 221,70 грн;

листопад 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 2 725,81 грн, індексація - 226,29 грн, всього нараховано - 20 502,10 грн; податок ДФО - 3 690,38 грн, компенсація ПДФО - 3 690,38 грн, військовий збір - 158,60 грн; виплачено - 20 343,50 грн;

грудень 2020 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, індексація - 233,81 грн, всього нараховано - 17 783,81 грн; податок ДФО - 3 201,09 грн, компенсація ПДФО - 3 201,09 грн, військовий збір - 266,76 грн; виплачено - 17 517,05 грн;

січень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, індексація - 331,42 грн, всього нараховано - 17 881,42 грн; податок ДФО - 3 218,66 грн, компенсація ПДФО - 3 218,66 грн, військовий збір - 268,22 грн; виплачено - 17 613,20 грн;

лютий 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, індексація - 331,42 грн, всього нараховано - 17 881,42 грн; податок ДФО - 3 218,66 грн, компенсація ПДФО - 3 218,66 грн, військовий збір - 268,22 грн; виплачено - 17 613,20 грн;

березень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 5 339,29 грн, індексація - 331,42 грн, всього нараховано - 23 220,71 грн; податок ДФО - 4 179,73 грн, компенсація ПДФО - 4 179,73 грн, військовий збір - 51,98 грн; виплачено - 23 168,73 грн;

квітень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 6 838,71 грн, індексація - 415,41 грн, всього нараховано - 24 804,12 грн; податок ДФО - 4 464,74 грн, компенсація ПДФО - 4 464,74 грн, військовий збір - 6,23 грн; виплачено - 24 797,89 грн;

травень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 5 200,00 грн, індексація - 415,41 грн, всього нараховано - 23 165,41 грн; податок ДФО - 4 169,77 грн, компенсація ПДФО - 4 169,77 грн, військовий збір - 58,88 грн; виплачено - 23 106,53 грн;

червень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 11 529,04 грн, індексація - 415,41 грн, допомога на оздоровлення - 17 550,00 грн, всього нараховано - 47 044,45 грн; податок ДФО - 8 468,00 грн, компенсація ПДФО - 8 468,00 грн, військовий збір - 456,30 грн; виплачено - 46 588,15 грн;

липень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 3 683,33 грн, індексація - 540,03 грн, всього нараховано - 21 773,36 грн; податок ДФО - 3 919,20 грн, компенсація ПДФО - 3 919,20 грн, військовий збір - 122,17 грн; виплачено - 21 651,19 грн;

серпень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 2 322,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 540,03 грн; всього нараховано - 21 728,00 грн; податок ДФО - 3 911,04 грн, компенсація ПДФО - 3 911,04 грн, військовий збір - 0,00 грн, збиток - 352,41 грн; виплачено - 21 375,59 грн;

вересень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 540,03 грн, всього нараховано - 24 590,03 грн; податок ДФО - 4 426,21 грн, компенсація ПДФО - 4 426,21 грн, військовий збір - 8,10 грн; виплачено - 24 581,93 грн;

жовтень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 5 850,00 грн, індексація - 540,03 грн, всього нараховано - 23 940,03 грн; податок ДФО - 4 309,21 грн, компенсація ПДФО - 4 309,21 грн, військовий збір - 34,42 грн; виплачено - 23 905,61 грн;

листопад 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 4 644,00 грн, винагорода ООС - 6 500,00 грн, індексація - 540,03 грн, всього нараховано - 24 590,03 грн; податок ДФО - 4 426,21 грн, компенсація ПДФО - 4 426,21 грн, військовий збір - 8,10 грн; виплачено - 24 581,93 грн;

грудень 2021 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 9 288,00 грн, премія заохочувальна - 1 000,00 грн, винагорода ООС - 3 927,42 грн, індексація - 540,03 грн, матеріальна допомога - 10 350,00 грн, всього нараховано - 38 011,45 грн; податок ДФО - 6 842,06 грн, компенсація ПДФО - 6 842,06 грн, військовий збір - 379,63 грн; виплачено - 37 631,82 грн;

січень 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, винагорода ООС - 6 290,32 грн, індексація - 563,19 грн, всього нараховано - 19 759,51 грн; податок ДФО - 3 556,71 грн, компенсація ПДФО - 3 556,71 грн, військовий збір - -52,72 грн; виплачено - 19 812,23 грн;

лютий 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 5 848,00 грн, винагорода ООС - 4 822,58 грн, індексація - 563,19 грн, всього нараховано - 24 139,77 грн; податок ДФО - 4 345,16 грн, компенсація ПДФО - 4 345,16 грн, військовий збір - 81,05 грн; виплачено - 24 058,72 грн;

березень 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 9 116,00 грн, винагорода ООС - 5 339,29 грн, додаткова винагорода 30000 - 35 357,14 грн, індексація - 672,35 грн, всього нараховано - 63 390,78 грн; податок ДФО - 11 410,34 грн, компенсація ПДФО - 11 410,34 грн, військовий збір - 870,77 грн; виплачено - 62 520,01 грн;

квітень 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 9 116,00 грн, індексація - 672,35 грн, допомога на оздоровлення - 22 022,00 грн, всього нараховано - 44 716,35 грн; податок ДФО - 8 048,94 грн, компенсація ПДФО - 8 048,75 грн, військовий збір - 670,75 грн; виплачено - 44 045,60 грн;

травень 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 9 116,00 грн, додаткова винагорода 30000 - 30 000,00 грн, додаткова винагорода 70000 - 70 000,00 грн, індексація - 672,35 грн, матеріальна допомога - 22 022,00 грн, всього нараховано - 144 716,35 грн, податок ДФО - 26 048,94 грн, компенсація ПДФО - 26 048,94 грн, військовий збір - 2 170,75 грн; виплачено - 142 545,60 грн;

червень 2022 року - посадовий оклад - 3 440,00 грн, оклад за звання - 1 340,00 грн, надбавка за вислугу років - 2 390,00 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 5 736,00 грн, премія від окладу - 9 116,00 грн, додаткова винагорода 30000 - 30 000,00 грн, додаткова винагорода 70000 - 145 725,81 грн, індексація - 913,01 грн, всього нараховано - 198 660,82 грн; податок ДФО - 35 758,95 грн, компенсація ПДФО - 35 758,95 грн, військовий збір - 2 979,91 грн; виплачено - 195 880,91 грн;

липень 2022 року - посадовий оклад - 1 664,52 грн, оклад за звання - 848,39 грн, надбавка за вислугу років - 1 156,48 грн, надбавка за особливості проходження служби БСП - 2 775,48 грн, премія від окладу - 13 528,97 грн, додаткова винагорода 30000 - 30 000,00 грн, додаткова винагорода 70000 - 7 000,00 грн, індексація - 1 533,01 грн, всього нараховано - 58 304,82 грн; податок ДФО - 10 494,87 грн, компенсація ПДФО - 10 494,87 грн, військовий збір - 874,57 грн; виплачено - 57 430,25 грн;

серпень 2022 року - додаткова винагорода 30000 - 14 516,13 грн, додаткова винагорода 70000 - 22 580,65 грн, всього нараховано - 37 096,78 грн; податок ДФО - 6 677,42 грн, компенсація ДФО - 6 677,42 грн, військовий збір - 556,42 грн; виплачено - 36 540,33 грн.

Отже, посадовий оклад позивача був визначений згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 704, а саме відповідно до 12 тарифного розряду, із застосуванням тарифного коефіцієнту 1,95 та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01 січня 2018 року: 1,95 х 1 762 грн = 3 435,90 грн.

З урахуванням правила заокруглення, наведеного в п. 1 Примітки до додатку 1 Постанови КМУ № 704, відповідно до якого, у разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень, посадовий оклад позивача склав 3 440,00 грн.

Оклад за військове звання "майор" був визначений згідно з додатком 14 до Постанови КМУ № 704 із застосуванням тарифного коефіцієнту 0,76 та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01 січня 2018 року: 0,76 х 1 762 грн = 1 340,00 грн.

Наведені вище складові грошового забезпечення визначені із застосуванням Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла з 24 лютого 2018 року по 29 січня 2020 року, тобто до набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Ч. 4 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова КМУ № 704) затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

П. 2 Постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

П. 4 Постанови КМУ № 704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам" (далі - Постанова КМУ № 103), п. 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, в Постанові КМУ № 704 пункт 4 викладено в такій редакції:

" 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Постанова КМУ № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

Згідно з п. 4 Постановою КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ № 103, яким, зокрема, були внесені зміни до в п. 4 Постанови КМУ № 704.

Отже, зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, внесені п. 6 Постанови КМУ № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін п. 6 Постанови КМУ № 103, та вимог п. 1 Приміток до додатку 1 та Примітки до додатку 14 до Постанови КМУ № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями ст. 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст. 6 Закону № 2017).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1) та порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів (окладів за військове (спеціальне) звання) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, п. 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 294) та Закон України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (далі - Закон № 1082), Закон України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (далі - Закон № 1928) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021, 2022 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом № 294 не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 навів такі висновки:

(1) з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

[…]

(3) встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом в постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21.

При цьому під час розгляду справи № 380/18850/21 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) положень п. 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою КМУ № 103.

З огляду на встановлені фактичні обставини та виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та Приміток до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 15 липня 2022 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, підлягає визнанню протиправною.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що належним та ефективним способом захисту його порушеного права на належне грошове забезпечення є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум;

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум;

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2022 року по 15 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 15 липня 2022 року.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до "усіх виплат", право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата додаткової винагороди, яка, відповідно, є складовою заробітної плати (грошового забезпечення).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

"У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року".

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника - місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, незважаючи на те, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 23 січня 2023 року, при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як наслідок, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 р. у справі № 200/268/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 р. у справі № 200/268/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко