Справа № 120/8625/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 червня 2023 р. Справа № 120/8625/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням від 07.02.2023 позовну заяву задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 09.07.2018 перерахунок та виплату розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.02.2008 по 31.05.2011 та з 31.05.2011 по 20.03.2014 на посаді економіста в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум.

31.05.2023 на адресу суду надійшла заява від представника позивача, в якій остання, посилаючись на ст. 383 КАС України просить визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у перерахунку пенсії з урахуванням висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №120/8625/22 та постановити ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 КАС України.

Обґрунтовуючи заяву представник позивача зазначає, що на виконання рішення суду від 07.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку із недоцільністю такого перерахунку.

На думку представника, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на час звернення до суду із цією заявою рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2023 по справі № 120/8625/22 не виконано.

Розглянувши заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду

Частиною 2 ст. 383 КАС України визначено, що до такої заяви додається, зокрема документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

У свою чергу як визначено в ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому подана, в порядку ст. 383 КАС України, вищезазначена заява до передбаченого ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" вичерпного переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.

Суд зазначає, що п. п. 6 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачена сплата судового збору за подання заяв, пов`язаних із деякими питаннями виконання судових рішень, у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином заявнику необхідно було б за подання цієї заяви сплатити судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805,20 грн.

Втім заявником, в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення від сплати судового збору не зазначено.

Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України дійшов Верховний Суд у постановах від 27.06.2019 по справі № 807/220/18, від 11.12.2019 по справі № 821/471/18, від 25.06.2020 по справі № 0240/2226/18, в ухвалі Верховного Суду від18.12.2020 по справі № 200/5793/20-а.

Представник позивача у поданій нею заяві, зазначає про те, що судовий збір за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України не справляється та посилається на постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2а/0470/2563/12 та від 22 січня 2020 року у справі № 440/207/19.

Суд вважає такі доводи помилковими, оскільки висновки, викладені Верховним Судом у наведених заявником постановах, не можуть бути застосовані у цій справі, так як Верховним Судом у цих справах вирішувалось питання щодо сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 382 КАС України, якою врегульовані питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах. Статтею 382 КАС України не передбачена сплата судового збору за подачу відповідної заяви. Натомість стаття 383 КАС України містить вимоги про сплату судового збору.

Відтак, подана заява за відсутності документа про сплату судового збору є такою, що не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до ст. 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Зокрема, законодавець передбачив, що заява про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження (п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постановах від 21.03.2019 у справі № 805/1458/17-а, від 27.06.2019 у справі № 807/220/18 зазначив, що звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцю, а звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Таким чином подана заява, за відсутності інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження, не відповідає вимогам п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 05.07.2021 у справі № 260/636/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява, подана в порядку ст. 383 КАС України підлягає поверненню заявнику відповідно до положень ч. 5 ст. 383 КАС України.

Керуючись ст. 241, 243, 248, 383 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача по справі №120/8625/22, що подана в порядку ст. 383 КАС України, - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна