Справа № 320/13701/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року № 320/13701/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області (далі по тексту також відповідач, , адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Небесної Сотні, 8), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.12.2022 про відмову позивачці у призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачці допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що, зважаючи на тимчасову окупацію м. Донецьк, не змогла вчасно виконати покладений на неї обов`язок реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану та отримати свідоцтво про народження. Після переміщення до м. Фастова 08.10.2022 позивачкою отримано свідоцтво про народження дитини, позивачку та її доньку взято на облік як внутрішньо переміщених осіб, проте, відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини з підстав звернення за призначенням такої допомоги понад законодавчо встановлений 12-місячний строк після народження дитини. При цьому, відповідачем не взято до уваги, що такий вид допомоги є за своєю природою допомогою самій дитині, а не її батькам, що підтверджується практикою Верховного Суду.

Позивачка не заперечує пропуск строку звернення до відповідача за допомогою при народженні дитини, проте, вказує, що такі обставини не залежали від її волі та зумовлені перебуванням на тимчасово окупованій території.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 відкрито провадження у справі №320/13701/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою про доставку від 03.05.2023.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 18.05.2023.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту НОМЕР_2 , виданого Київським РВ у м. Донецьку ГУ ДМС в Донецькій області 16.10.2013.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2022 встановлено факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, Донецька область, Україна, від батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09 листопада 2022 року Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 , матір`ю якої є позивачка.

Довідками від 15.11.2022 №3232- та №3232- позивачку та її неповнолітню доньку взято на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до повідомлення від 22.12.2022 позивачці відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини відповідно до пункту 12 Порядку призначення і виплати допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751.

Листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 07.03.2023 №175 за наслідками розгляду звернення від 31.03.2023 №112 щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини відповідач повідомив про втрату права на отримання допомоги, оскільки звернення за її призначенням надійшло пізніше, ніж 12 календарних місяців після народження дитини.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини протиправними, позивачка звернулася до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі по тексту - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 №2811-XII (далі по тексту - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

За приписами статті 1 Закону №2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до статті 10 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За приписами статті 11 Закону №2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №59 від 04.02.2009 року) (далі по тексту - Порядок №1751).

Пунктом 12 Порядку № 1751 встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до документів, долучених до позовної заяви, судом встановлено, що донька позивачки народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з заявою про призначення допомоги при народженні дитини позивачка звернулася до відповідача 21.11.2022, тобто після закінчення встановленого законодавством строку.

Разом з тим судом також встановлено, що пропуск позивачкою визначеного законодавством строку на звернення за отриманням допомоги при народженні дитини обумовлено тим, що донька ОСОБА_1 ОСОБА_3 - народилася у м. Донецьк Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», відноситься до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження. Тобто позивачка не могла вчасно отримати свідоцтво про народження дитини.

Крім того судом встановлено, що позивачка з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 лише 15.11.2022 отримали довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Тому суд бере до уваги посилання позивачки про те, що вона з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача у встановлені строки з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій, переїзд на постійне місце проживання до підконтрольної території, де і отримала статус внутрішньо переміщеної особи разом з дитиною.

Суд звертає увагу на те, що соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до статті 46 Конституції України.

Згідно з преамбулою Закону України № 1207-VII від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі по тексту Закон № 1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, вони є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.

Згідно з частини першої статті 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Приписами частини першої та другої статті 18 Закону № 1207-VII визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до частини другої, третьої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, право позивачки на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивачкою заявлені вимоги фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 760/183158/16-а.

Ураховуючи викладене, відмову відповідача у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, не можна визнати обґрунтованою.

Отже, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивачка перебувала на тимчасово окупованій території України, де і народила дитину, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, винесеного у формі повідомлення, і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Позивачкою під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені нею доводи не спростовано відповідачем, з урахуванням чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області від 22.12.2022, оформленого у формі повідомлення, про відмову ОСОБА_5 у призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області (, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Небесної Сотні, 8) призначити та виплачувати ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, встановленому чинним законодавством.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2023.

Суддя Панченко Н.Д.