Справа № 160/18676/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/18676/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року в адміністративній справі №160/18676/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 16 лютого 2021 року за № Ф-281381-55У про сплату боргу (недоїмки) на суму заборгованості 37788 гривень 74 копійки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року в адміністративній справі №160/18676/22 року адміністративний позов задоволено частково: Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 р. за №Ф-281381-55У в частині заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: частково червень (16 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково липень (10 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково жовтень (23 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2018 р.; червень - грудень 2019 р.; січень - квітень, частково травень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково червень (27 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково серпень (25 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково листопад (18 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень 2020 р. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, була подана апеляційна скарга. У скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, податкова вимога є законною.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями, які міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи містяться відомості, що контролюючим органом було сформовано відносно ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 16.02.2021 р. № Ф-281381-55У на суму 37788,74 грн.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 (форми ОК-5), в період, а саме: частково червень, вересень, частково жовтень, листопад 2018 р; червень - грудень 2019 р.; січень - квітень, частково травень, частково червень; липень, частково серпень, вересень, жовтень, часткового листопад, частково грудень роботодавцями ОСОБА_1 самостійно сплачувався до Пенсійного фонду України єдиний соціальний внесок із заробітної плати останнього.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 існує обов`язок сплати єдиного внеску за періоди, коли він не перебував у трудових відносинах як найманий працівник, а саме: вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 р. за №Ф-281381-55У підлягає задоволенню в частині визначення заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: частково червень (16 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково липень (10 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково жовтень (23 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2018 р.; червень - грудень 2019 р.; січень - квітень, частково травень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково червень (27 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково серпень (25 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково листопад (18 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень 2020 р.

Колегія суддів зазначає наступне.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1, пункту 1,4 частини 1 статті 4, частини 5 статті 8, частиною 2,3,8 статті 9, статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 р. (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 - 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум єдиного внеску. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 р. по справі №440/2149/19, від 18 лютого 2022 р. у справі №420/4911/20 визначено, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Водночас, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, лише за умови, якщо вона не є найманим працівником. В цьому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець. Суд акцентував увагу на тому, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано. Однак тлумачення норм даного Закону щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску

Такий правовий висновок враховано судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, не оскаржено, тому його перевірка здійснена виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року в адміністративній справі №160/18676/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник