Справа № 280/2330/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2330/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2022 року (головуючий суддя Семененко М.О.)

в адміністративній справі №280/2330/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 14.02.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійснені нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2016 року по 30.11.2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 27.06.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. В обґрунтування позову вказано, що позивач з 27.06.2016 по 24.05.2020 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . В період проходження служби з червня 2016 року по листопад 2018 року позивачу не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, січень 2008 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у період з 27.06.2016 по 28.02.2018 підвищення тарифної ставки за посадою позивача відбулось з 01.01.2008, отже обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації позивача у вказаний період повинно здійснюватися з місяця, наступного за січнем 2008 року. Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з наступного за яким починається обчислення індексу споживчих цін (для розрахунку індексації грошового забезпечення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складав 103,7, а отже індексації грошове забезпечення позивача підлягало в наступному місяці, тобто у грудні 2018 року, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про встановлення до вказаного періоду базового місяця січня 2008 року вказує на застосування судом норм права до спірних правовідносин, що виникли раніше, тобто суд порушив принцип незворотності дій правової норми в часі.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.06.2016 по 24.05.2020 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

У Витязі з Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2020 за №98 зазначено: молодшого сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника 1-ї групи охорони та патрульно-постової служби 2-го взводу охорони та патрульно-постової служби 3-ї роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби наказом начальника 2 спеціального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 01.04.2020 №16-РС, з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2020 №87 та пункту 1 цього наказу, у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) вважати таким, що вибуває у щорічну основну відпустку за 2020 рік у м. Запоріжжя строком на 10 діб з 15.05.2020 року по 24.05.2020 з подальшим виключенням із списків військової частини, вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату, Запорізької області, м. Запоріжжя. З 24.05.2020 виключити зі списків особового складу військової частини, зняти з всіх видів забезпечення.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 116 відсотків посадового окладу з 01.05.2020 по 24.05.2020, надбавку за особливості проходження служби 68,3 відсотків до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років з 01.05.2020 по 24.05.2020.

Щорічна основна відпустка за 2020 рік надана строком на 10 діб з 15.05.2020 по 24.05.2020, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік не отримував.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення впродовж проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 з червня 2016 року по листопад 2018 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII, норми постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 №1078.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII.

Згідно статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII визначено, зокрема, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Водночас, приписами статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Слід взяти до уваги, що частиною 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (частина перша). Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно статті 19 зазначеного Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 №1078, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 %.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 р. №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці 2 цього пункту.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац перший).

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац 2).

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3).

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).

Згідно пункту 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу з 27.06.2016 по 28.02.2018 включно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Відповідачем вказаний факт не заперечується.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано спростував доводи відповідача на відсутність коштів для виплати індексації, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із заходів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував при розгляді даної справи практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства.

Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Також Верховний Суд звертав увагу на те, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанови Верховного Суду, зокрема, від 13.12.2018 у справі №802/412/17-а, від 11.04.2018 у справі №806/2208/17, від 09.06.2022 у справі №600/524/21-а).

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що між сторонами є спірне питання щодо визначення місяця, з якого обчислюється індекс споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 27.06.2016 по 28.02.2018.

Зокрема, позивач вважає, що підлягає застосуванню базовий місяць січень 2008 року, оскільки з 01.01.2008 та впродовж до 01.03.2018 умови грошового забезпечення військовослужбовців були унормовані приписами постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", отже саме січень 2008 року є місяцем, з якого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

У свою чергу, відповідач вважає, що на момент прийому на військову службу військовослужбовець отримує грошове забезпечення з урахуванням всіх вимог законодавчих актів, а тому базовим місяцем доцільно вважати день прийому на службу.

Відповідачем надано Довідку №172 від 11.11.2022, з якої встановлено, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація за період з червня 2016 року по лютий 2018 року включно.

З приводу застосування як базового місяця січень 2008 року для здійснення індексації грошового забезпечення позивача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 27.06.2016 року по 30.11.2018 року проходив службу за контрактом.

Отже, станом з січня 2008 року до 26.06.2016 року у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, а також нарахування індексації, оскільки позивач лише з 27.06.2016 року по 30.11.2018 року проходив службу за контрактом.

Місяць, в якому відбулося навіть незначне підвищення заробітної плати працівника, вважається новим базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати працівника.

При цьому, лише з 27.06.2016 року позивачу могло бути нараховане грошове забезпечення, оскільки саме з цієї дати позивач почав проходити службу за контрактом.

Водночас, лише з початком служби за контрактом (з 27.06.2016 року) відповідач міг застосовувати до грошового забезпечення позивача при нарахуванні індексації базовий місяць, при цьому такий базовий місяць не може бути за межами початку служби позивача.

Пунктом 1 Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 року передбачено підвищення з 01.12.2015 року посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

Оскільки підвищення посадових окладів відбулося з 01.12.2015 року, а служба позивача за контрактом почалася з 27.06.2016 року, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині застосування до періоду з 27.06.2016 року по 28.02.2018 року базового місяця для розрахунку індексації - січень 2008 року.

Суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі обставин справи та припустився помилкових висновків про можливість застосування до вказаного періоду для нарахування індексації базовий місяць січень 2008 року.

Отже в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вказаний висновок не протирічить висновку, що викладений Верховним Судом в постанові від 20.10.2022 у справі №400/426/21, так за подібних обставин Верховний Суд не погодився з висновком судів про те, що оскільки відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав позивача, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.

Верховний Суд вказав, що вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення позивача сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача.

Указаний висновок відповідає правовій позиції і підходу, які застосував Верховний Суд у постанові від 12.05.2022 у справі № 580/3335/21 з подібними правовідносинами.

Оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставин справи та норми, що регулюють зазначені правовідносини, тому припустився помилкових висновків про можливість застосування до періоду служби позивача (з 27.06.2016 по 28.02.2018) для нарахування індексації базовий місяць січень 2008 року.

Як наслідок, в цій частині рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 10-2 Порядку №1078 (в редакції з 15.12.2015, чинній на момент прийняття позивача на військову службу) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Таким чином, для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже базовий місяць в даному випадку може бути визначений відповідачем лише з урахуванням початку служби (а не січень 2008 року).

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018), якою встановлювались підвищені посадові оклади військовослужбовців.

З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січень 2008 року (за період з 27.06.2016 по 28.02.2018).

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

В силу ч. 5 ст. 328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2022 року - в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року - скасувати.

Та в цій частині у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 01.06.2023та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова