Справа № 300/4306/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4306/22 пров. № А/857/5382/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 300/4306/22 за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя в 1-й інстанції Микитин Н.М., -

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2022 №00002664/0706.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно на підставі акту фактичної перевірки від 04.07.2022 №1903/09/15/PPO/ НОМЕР_1 винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.08.2022 №00002664/0706. Однак, під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем проведення такої перевірки був відсутній, про проведення перевірки заздалегідь не повідомлялося, акт перевірки ним не одержано, причини не вручення або не надсилання акту невідомі, а тому позивач був позбавлений можливості подати заперечення на акт.

Так, податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2022 №00002664/0706, встановлено порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів які не обліковані у встановленому порядку, а саме не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, і громадського харчування, послуг». Проте, на думку позивача такі висновки є безпідставними, оскільки ним вівся облік товарних записів по формі встановленій порядком в електронному вигляді, однак під час перевірки 01.07.2022 облік у елеронному вигляді чомусь не перевірявся. При цьому суду надано роздруківку Форми обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 Бар ресторан відпочинкового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за період 10.12.2021 по 30.06.2022. Крім того, щодо товарів зазначених у відомості, також було надано накладну на переміщення від 15.02.2022 №9182, а щодо інших первинних документів на зазначений у відомості товар, то у позивача наявні відповідні видаткові накладні про його придбання, однак дані документи не були враховані під час перевірки, а платник податків був позбавлений можливості подати заперечення на акт. Відтак, на думку позивача, облік товарних запасів вівся по формі та в порядку встановленому законодавством, наявні всі первинні документи, а підстави для застосування фінансової санкції відсутні. Також позивач вказує, що відповідачем було грубо порушено порядок проведення перевірки, визначений ст. 86 ПК України. У зв`язку із наведеним позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.08.2022 №00002664/0706 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач ФОП ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку, зокрема, просив скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 у справі №300/4306/22 та прийняти нове судове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00002664/0706 від 01.08.2022.

Апелянт вважає, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так у апеляційній скарзі стосовно процесуальних порушень, зокрема, зазначено, що 22.02.2023 винесено оскаржене рішення, в якому зазначено, що 31.01.2023 відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та доказів, при цьому в рішенні жодним чином не згадується і не зазначається про пропуск відповідачем більше як на два місяці строку для поданя відзиву та доказів та/або про поновлення судом такого строку. Ознайомившись із матеріалами справи після прийняття рішення представник позивача ознайомився із текстом самого відзиву, який не містить жодного клопотання про поновлення строків на його подання та/або обґрунтування причин його пропуску.

Не зважаючи на викладені обставини, зазначений відзив прийнято судом у повному обсязі. Стверджує, що у зв`язку з викладеним, позивач був позбавлений права подання спростування відзиву чи відповіді на відзив, оскільки взагалі не знав про вказаний відзив.

Вказане зумовило неправильне вирішення справи по суті.

Більше того, оскільки справа розглядалася у порядку спрощеного провадження, строк на її розгляд згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України складає 60 днів - до 07.01.2023, у позивача склалося враження, що суд першої інстанції з порушенням вказаного строку, зумисно не виносив рішення аж поки відповідач 31.01.2023 не надав відзив.

Апелянт вказав, що податкове повідомлення-рішення №002664/0706 від 01.08.2022 оскаржується з двох підстав:

- відсутність порушення, передбаченого ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», оскільки облік товарних запасів за місцем перевірки проводився в електронній формі. Адреса перевірки: ресторан відпочинковий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_2, що не є єдиним місцем здійснення підприємницької діяльності позивачем. ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- не вручення та не надсилання акта перевірки, внаслідок чого платник податків був позбавлений можливості подання заперечень та доказів до них, що є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, а також складання акта до завершення строку наданого для подання документів та пояснень.

Фактична перевірка здійснювалася 01.07.2022 і лише в цей день працівники ДПС були присутні за адресою перевірки в с. Поляниця в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відповідач вказав, що 04.07.2022 складено акт перевірки, однак працівники позивача від його підписання відмовилися, що зі сторони відповідача підтверджено актом про відмову від підпису та отримання примірника акта фактичної перевірки, у якому не зазначено місця та часу його складення. Вказаний акт також містить підписи виключно працівників відповідача. З позиції позивача, відповідний доказ є самостійно створеним відповідачем та є нікчемним. Також стверджує про сумнівність доказів надсилання та одержання акта перевірки.

Крім того, апелянт вказав, що згідно з направленням на перевірку така мала тривати 10 діб тобто до 08.07.2022, однак вже 04.07.2022 відповідач склав акт перевірки, чим порушив приписи п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України.

У рішенні першої інстанції зазначено, що позивач не скористався правом на подання до контролюючого органу заперечення на акт перевірки разом з доказами обліку товарних запасів. При цьому суд спирається на повідомлення про вручення, яке не містить підпису одержувача. Суд взагалі не бере до уваги те, що 04.07.2022 строк перевірки ще не завершився, а відповідач вже склав відповідний акт, чим порушив права позивача.

Відповідачем надано вимогу про надання документів, яку вручено 04.07.2022 на адресу ГУ ДПС у Івано-Франківській області. Вимога містить загальний перелік документів. Відповідні документи надано відповідачу та ним прийнято, однак скласти акт приймання-передачі відповідач відмовився. Однак, відповідні документи не враховано при складенні акта перевірки. Натомість вже о 10:20 год 04.07.2022, незважаючи на те що строк перевірки ще не завершився, складено акт перевірки, що є порушенням ст.44 Податкового кодексу України.

У підсумку, як зазначає апелянт, процедуру проведення перевірки порушено, внаслідок чого платник податків позбавлений можливості подати заперечення та докази до них, що є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Вважає, що існують всі підстави для скасування оскарженого рішення від 22.02.2023. Також просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.12.2006 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області відповідно ст. 20 та ст. 80 Податкового кодексу України, наказу від 29.06.2022 №914-п «Про проведення фактичної перевірки» (а.с.128) та на підставі направлень від 29.06.2022 №1462, №1461 (а.с.129, 130) проведено фактичну перевірку бару-ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Кодексу законів про працю України, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (із змінами та доповненнями), від «Про державне регулювання виробництва і обігу, спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального» (із змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національною банку України, інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці.

За результатами перевірки складено акт (довідка) фактичної перевірки від 04.07.2022 №1903/09/15/РРО/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано наступні порушення вчинені платником податків - ФОП ОСОБА_1 , а саме:

- проведення розрахункових операцій без використання для підакцизних товарів режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, а саме: згідно поданих електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в період червня поточного року здійснювалася реалізація підакцизних товарів та пива без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів. Вартість товарів отриманих для реалізації становить 160 490,00 грн;

- продаж алкогольних напоїв в період дії заборони на продаж таких напоїв, встановлених наказом Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 27.02.2022 (а.с.113-116).

На підставі встановленого порушення, висвітлених у вказаному вище акті перевірки, відповідачем винесено, у тому числі, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.08.2022 №00002664/0706, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 165 590,00 грн., за п. 7 ст. 17. ст. 20 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.6-7).

Не погоджуючись із позицією контролюючого органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2022 №00002664/0706 позивач, з метою захисту свого порушеного права, звернулася із даною позовною заявою до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що посадовими особами відповідача дотримано вимог чинного законодавства щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки. Доводи позивача щодо неотримання ним акту перевірки, позбавлення його можливості подати заперечення на акт не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

З позиції суду першої інстанції, фактична перевірка проведена в межах та у спосіб встановлений нормами Податкового кодексу України, а твердження позивача, що ГУ ДПС у Івано-Франківській області не було дотримано положень ст. 86 Податкового кодексу України під час оформлення результатів перевірки не знайшли свого підтвердження, а тому є безпідставним та не обґрунтованим.

Позивачем не надано жодного доказу та не наведено жодного обґрунтування, стосовно спростування, реалізації без зазначення кодів товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 5100,00 грн., оскільки останнім було проведено розрахункові операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів.

Крім того, фізичні особи-підприємці, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.

Оскільки сума необлікованих товарних запасів складала 160490,00 грн., ГУ ДПС в Івано-Франківській області відповідно до ст. 20 Закону №265/95-ВР застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі вартості товару, а саме 160490,00 грн. Тому суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 160490,00 грн.

Крім того вказано, що незважаючи на вручення особі, яка фактично здійснювала продаж товарів (надання послуги) вимоги про надання документів у приміщення ГУ ДПС в Івано-Франківській області каб. №233 вул. Незалежності 20 м.Івано-Франківськ не пізніше 10:00 год 04.07.2022 такі не були надані позивачем.

У досліджуваному випадку, судом встановлено, що акт фактичної перевірки від 04.07.2022 та запрошення з`явитись до ГУ ДПС в Івано-Франківській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення, ФОП ОСОБА_1 отримано 11.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.111)

Однак, судом першої інстанції зазначено, що позивач не скористався правом, відповідно до вимог п. 44.6 ст. 44 п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, подання до контролюючого органу заперечення на акт перевірки разом з доказами обліку товарних записів в електронному вигляді, які б могли свідчити про ведення у встановленому порядку таких документів, які були надані до суду.

За таких обставин, коментований облік товарних записів по формі встановленій порядком в електронному вигляді, не може вважатися таким, які наявні у такого платника податків на час фактичної перевірки.

Крім того, посилання позивача на наявність видаткових накладних про придбання товару, які було надано контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки, є безпідставними, оскільки ст. 20 Закону від 06.07.1995 № 265/95-ВР передбачено, що наявність самих по собі документів про «походження» (придбання) товарів, без щоденного ведення (заповнення) Типової форми, не робить їх документами, які засвідчують «облік» товарних записів, а тому, видаткові накладні самі по собі не можуть вважатися документами, які підтверджують ведення обліку товарних запасів.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Обов`язки платника податків встановлено ст. 16 ПК України.

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України), а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктами 80.1, 80.2 ст. 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав у вказаних пунктах.

За п. 80.10 ст. 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Відповідно до п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Колегією суддів з`ясовано, що у даному випадку фактична перевірка дотримання суб`єктом господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, у спірних відносинах проводилась на підставі направлень на перевірку від 29.06.2022 за №1461, №1462 та на виконання наказу від 29.06.2022 за №914-п, виданих Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області.

За змістом зазначених направлень на перевірку такі містять належні відомості, передбачені ПК України, зокрема, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та дані про суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), а також підстави.

Вказані направлення та наказ вручено працівникам ФОП ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_2» касиру ОСОБА_3 , менеджеру ОСОБА_4 , які підписано ними без застережень.

Вказане свідчить про додержання вимог ПК України щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки, а тому висновку суду першої інстанції у цій частині є вірними та підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Стосовно доводів позивача про порушення порядку проведення фактичної перевірки через порушення строків тривалості її проведення, неодержання акта перевірки, що зумовило у наслідку позбавлення можливості подати заперечення на акт, колегія суддів зазначає таке.

Так, згідно з приписами п. 80.9 ст. 80 ПК України строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до п. 82.3 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Згідно з наказом №914-п від 29.06.2021 «Про проведення фактичної перевірки» (п. 2) встановлено терміни проведення перевірки відповідно до ст. 82 ПК України.

Дійсно у направленнях на перевірку зазначено про тривалість перевірки 10 діб, однак, вказане жодним чином не суперечить приписам ст. 82 ПК України в частині тривалості фактичної перевірки.

При цьому, формулювання у вказаному п. 82.3 ст. 82 ПК України формулювання «не повинна перевищувати 10 діб» свідчить про можливість її меншої тривалості, ніж 10 діб.

Згідно з приписами п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Проаналізувавши викладене у сукупності, колегія суддів зауважує, що апелянт жодним чином не був позбавлений права на подання заперечень на акт фактичної перевірки від 04.07.2022, оскільки така можливість залежить саме від моменту отримання відповідного акта, а не моменту завершення перевірки.

До матеріалів справи долучено копію акта відмови від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки №602 від 04.07.2022, згідно з яким після ознайомлення із змістом акта фактичної перевірки №1903/09/15/РРО/ НОМЕР_1 від 04.07.2022 платник податку (посадова (службова) особа платника податку, або його законний представник (уповноважений) представник, або особа, що фактично проводить розрахункові операції: ОСОБА_5 (бармен), ОСОБА_6 (офіціант) відмовилися від його підпису та отримання другого примірника.

Згідно з приписами п. 86.5 ст. 86 ПК України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

До матеріалів справи долучено копії фіскального чеку від 07.07.2022, згідно з яким скеровано відповідний акт апелянту за його адресою: АДРЕСА_3 , а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, згідно з яким поштове відправлення вручене 11.07.2022 особисто адресату - ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), що додержано відповідачем.

Колегія суддів зважає на зауваження апелянта щодо заповнення відомостей у рекомендованому повідомленні про вручення, однак зауважує, що такі зауваження не можуть ставитися у вину відповідачу, оскільки ним обов`язок щодо надіслання акта перевірки виконано.

Стосовно зауважень щодо акта відмови від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки від 04.07.2022 №602, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки вказаний акт не містить у своїх вимогах зазначень тих відомостей про які вказує апелянт.

Щодо оскарженого податкового повідомлення-рішення №002664/0706 від 01.08.2022, колегія суддів зазначає таке.

Апелянт у тексті апеляційної скарги стверджує про те, що за вказаним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафні санкції за два порушення:

1) порушення передбачена п. 7 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операційну сфері торгівлі, громадського харчування, послуг» на суму 5100,00 грн, яке не оскаржується;

2) порушення передбачене ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операційну сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», яке оскаржується у позовній заяві.

Оскільки апелянт оскаржує вказане податкове-рішення в цілому, колегія суддів, як і суд першої інстанції, надає оцінку обом правопорушенням, які зумовили прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.08.2022.

Стосовно штрафної санкції в сумі 5100,00 за проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів, чим порушено п. 11 ст. 3 Закону №265/95-ВР, колегія суддів зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 2 Закону №265/95-ВР, реєстратор розрахункових операцій пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

Згідно з п. 11 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями (у ред. станом на момент проведення перевірки).

Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 за №1057 затверджено Порядок передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби (далі Порядок №1057).

Згідно з підп. 1.2. п. 1 Порядку №1057 система зберігання і збору даних РРО (далі СЗЗД РРО) загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України.

Передача даних РРО до серверу обробки інформації, в силу вимог п. 9.1. Порядку №1057, виконується згідно з регламентом, заданим у конфігурації РРО у форматі XML-документів, визначеному у протоколі передачі інформації.

Пунктом 7 ст. 17 Закону №265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Податковим органом у акті перевірки від 04.07.2022 встановлено порушення позивачем п. 11 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Позивачем до суду не надано жодного доказу на спростування вказаного правопорушення.

Таким чином висновок суду першої інстанції про правомірність вказаної штрафної санкції, а відповідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2022 у цій частині є вірним.

Стосовно застосування штрафної санкції у розмірі 160 490,00 грн. колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 за №261 затверджено Типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення (далі Наказ №261), а попередній наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 за №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» втратив чинність 16.07.2021 (далі Наказ №481).

Слід констатувати, що Наказ №481 за своїм змістом дублює норми правової поведінки платника податків, які визначені в наказі Міністерства фінансів України від 13.05.2021 за №261 і яким затверджено Типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення.

Згідно з п. 1 Наказу №261 фізичні особи-підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі самозайняті особи), зобов`язані вести облік доходів і витрат. На підставі первинних документів за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід/понесено витрати, здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу на виконання приписів пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язані, поряд з іншим, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 затверджено «Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб- підприємців, у тому числі платників єдиного податку», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033.

Так даним Порядком визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки.

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Статтею 20 Закону №265/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з актом перевірки від 04.07.2022 ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, а тому зобов`язаний вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та абзац 3 п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР не розповсюджується на позивача.

За приписами абзацу 2 п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР платник податків зобов`язаний подавати до фактичної перевірки не тільки документи про «походження» товару, але й документи які окремо засвідчують обставину "облік" товарів, про що судом нижче по тексту сформовано відповідні висновки.

Так, при проведенні перевірки позивача виявлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому порядку, а саме: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Вказане підтверджується відомостями (додаток №3 до акту) про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 01.07.2022 при перевірці господарської одиниці ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 податковим органом виявлено не облікований товар на загальну суму 160490,00 грн (а.с.134-135).

Позивач не надав суду докази ведення (в паперовій чи електронній формі) Типової форми, станом на день фактичної перевірки 01.07.2022 та/або за період перевірки з 01.07.2022 по 04.07.2022. Доказів представлення ведення такої Форми в момент перевірки контролюючому органу і не врахування таких останнім, матеріали справи не містять.

Колегія суддів зауважує, що наявність самих по собі документів про «походження» (придбання) товарів - видаткових накладних, без щоденного ведення (заповнення) Типової форми, не робить їх документами, які засвідчують «облік» товарних записів. Щоденне ведення платником податків коментованої Типової форми, серед іншого, і є тою формою контролюю за належним оподаткуванням господарської діяльності відповідного суб`єкта в кінці звітного податкового періоду, а наявність такого обліку за правилами Типової форми на місці здійснення торгівлі, чи в іншому місці зберігання Форми, надає можливість органам державної податкової служби при здійсненні фактичної (раптової) перевірки перевіряти обставину дотримання/не дотримання щоденного обліку первинних документів за Типовою формою, і як наслідок обліку товарних запасів, які знаходяться в місці їх реалізації.

Колегією суддів з`ясовано, що контролюючим органом сформовано вимогу про надання документів за переліком, вказаним у вимозі та вказано про необхідність їх надання або за місцем перевірки або у приміщення ГУ ДПС в Івано-Франківській області не пізніше 10:00 год 04.07.2022. Вказану вимогу одержано працівником позивача - ОСОБА_4

04.07.2022 складено акт про ненадання документів для проведення фактичної перевірки не надано.

Колегія суддів зважає на покликання апелянта про подання відповідних документів контролюючому органу, однак зауважує, що жодних доказів відповідних дій зі сторони позивача до матеріалів справи не надано.

Апелянт також зауважує, що представники контролюючого органу відмовилися скласти акт приймання-передачі відповідних документів, однак слід зауважити, що відповідні документи доцільно подати через канцелярію контролюючого органу для їх реєстрації у контролюючому органі. При цьому обов`язку складення актів між контролюючим органом та іншими суб`єктами перевірок не доведено.

Таким чином, за відсутності відповідних доказів, які б підтверджували вказану позицію позивача, колегія суддів позбавлена можливості надавати їм будь-яку правову оцінку як непідтвердженим.

Крім того, колегія суддів звертає особливу увагу на те, що відповідно до абзацу 2 п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Аналогічна ж норма міститься і серед переліку загальних обов`язків платника податків, які виникають при проведенні перевірки, зокрема, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (п. 85.2 ст. 85 ПК України).

Отже, взаємна дія правових положення абзацу 2 п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР і п. 85.2 ст. 85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відтак, враховуючи те, що сума необлікованих товарних запасів складає 160490,00 грн., ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідно до ст. 20 Закону №265/95-ВР, застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі вартості товару, а саме 160490,00 грн.

За таких обставин, вірним є висновок щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 160490,00 грн..

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зауважує, що відповідно до абз 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 317 КАС України безумовно порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Оскільки описані позивачем порушення не є такими, що охоплюються ч. 3 ст. 317 КАС України та не призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає такі недостатніми для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовується висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року у справі №300/4306/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 21 червня 2023 року