Справа № 400/2557/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 р. Справа № 400/2557/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання протиправним та скасування наказу від 11.03.2021 № 161 о/с в частині звільнення; поновлення на посаді; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12.03.2021; стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16709,74 грн.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі також відповідач, ГУНП в Миколаївській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 161 о/с від 11.03.2021 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 (№ 0070548) на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції ГУНП в Миколаївській області, або на посаді що є рівнозначною;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12.03.2021 року по дату винесення рішення без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 16709,74 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому взагалі не пропонувались всі вакантні посади, які були наявні у ГУНП в Миколаївській області, і питання можливості його подальшого використання на службі в поліції жодним чином не вирішувалось. Йому не пропонувались вакантні посади, які наявні в ГУНП в Миколаївській області та які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідач не врахував, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації праці у ОСОБА_1 є переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, та не було враховане бажання ОСОБА_1 продовжити службу в поліції. Також відповідачем не було враховане, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться у зв`язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки під час проведення реорганізації територіальних підрозділів поліції, що супроводжувались скороченням штату були дотримані всі вимоги законодавства по попередженню особи про ймовірне звільнення за 2 місяці, по проведенню погодження переведення працівника на інше робоче місце . За таких обставин відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Ухвалою від 21.04.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

17.06.2021 року за клопотанням про витребування доказів позивача суд зобов`язав ГУНП в Миколаївській області надати суду:

- належним чином завірені копії переліків наявних вакантних посад (некомплекту) станом на 11.01.2021 року, 25.01.2021 року, 26.01.2021 року, 27.01.2021 року, 28.01.2021 року, 29.01.2021 року, 01.02.2021 року, 02.02.2021 року, 03.02.2021 року, 04.02.2021 року, 05.02.2021 року, 09.03.2021 року в управлінні, районних управліннях, відділах та відділеннях Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;

- інформацію щодо змін, які відбулись в штатах управлінні, районних управліннях, відділах та відділеннях Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в період з 11.01.2021 року по 09.03.2021 року із зазначенням дат прийняття працівників на посади старших оперуповноважених, їх кваліфікацій та звань;

- оригінали поштових відправлень Укрпошти № 691 та № 487 для огляду у судовому засіданні.

Ухвалою від 06.10.2021 року суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

10.05.2023 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 08.06.2023 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

З 2015 року позивач працював в Управлінні протидії наркозлочинності ГУНП в Миколаївській області.

Наказом № 200 о/с від 27.07.2018 року позивача було звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Миколаївській області з 28 червня 2018 року та призначено старшим інспектором-черговим сектору реагування патрульної поліції №1 Доманівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції з посадовим окладом 2500 грн.

13.08.2019 року П`ятим апеляційним адміністративним судом винесено Рішення № 1440/2317/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.07.2018 року № 200 о/с, поновлення на посаді, стягнення заробітку з 28.06.2018 по дату прийняття рішення суду.

Згідно з зазначеним рішенням наказ ГУНП в Миколаївській області № 200 о/с від 27.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Миколаївській області з 28.06.2018 року та призначено старшим інспектором-черговим сектору реагування патрульної поліції № 1 Доманівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції з посадовим окладом 2500 гривень, скасовано, зобов`язано ГУНП в Миколаївській області нарахувати та виплатити різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 28.06.2018 року по 13.08.2019 року, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Наказом ГУНП в Миколаївській області від 12.09.2019 року № 368 о/с ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Миколаївській області та призначено старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з посадовим окладом 2500 гривень з 09.09.2019 року. Підстава: постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року у справі № 1440/2317/18 та довідка військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» від 27.06.2018 року № 262.

Позивач вважає незаконним своє призначення старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції та не погоджуючись із наказом, 21.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з метою його оскарження.

Наказом Національної поліції України № 999 від 21.12.2020 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області» з 01.01.2021 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» було затверджено перелік змін у штатах Національної поліції та штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

11.01.2021 року майором поліції старшого оперуповноваженого ВКП Центрального ВП ГУНП ОСОБА_1 отримано попередження про те, що відповідно до наказу Національної поліції України від 21.12.2020 року № 999 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області», який введено в дію з 01.01.2021 року, займана ним посада скорочується, у зв`язку з чим можливе наступне звільнення з поліції.

09.03.2021 року ГУНП в Миколаївській області позивачу був наданий перелік вакантних посад для ознайомлення.

09.03.2021 року ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області було направлено рапорт про те, що він має намір проходити подальшу службу в органах Національної поліції, проте не має змоги належним чином оформити відповідне бажання. Зазначеним рапортом позивач просив надати для ознайомлення перелік всіх вакантних посад та подав рапорт щодо продовження чергової відпустки за 2020 рік на 10 днів у зв`язку із захворюванням під час перебування у відпустці.

Наказом ГУНП в Миколаївській області від 11.03.2021 року № 161 о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції було звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, судом враховано наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 3-5 ст. 59 Закону № 580 встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону № 580 проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580 передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частинами 8 та 9 ст. 65 Закону № 580 визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № 580, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 68 Закону № 580).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч. 3 ст. 68 Закону № 580).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч. 5 ст. 68 Закону № 580).

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 року у справі №814/805/17, від 15.04.2020 року у справі №824/185/17-а, від 09.12.2020 року у справі №808/539/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26.05.2010 року № 753/11/13-10, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади, суди повинні встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Крім того згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи із системного аналізу п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

Приписами ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Відтак, надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з урахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.04.2019 року у справі № 814/2410/16, від 25.04.2019 року у справі № 814/163/17, від 24.01.2020 року у справі № 820/1190/17.

Відповідачем не дотримано приписи п. 1 ч. 1 ст. 40 та ч. 1 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо забезпечення гарантованих позивачу прав на сприяння у збереженні роботи та дотримання процедури його вивільнення, а саме не запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього періоду і які існували на день його звільнення.

Відповідачем під час вирішення питання щодо звільнення позивача зі служби оцінка його кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, з`ясування можливості подальшого проходження служби у поліції з урахуванням його особистих якостей, досвіду роботи не здійснювалися, позивачу не було запропоновано жодної рівнозначної посади, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в ч. 1 ст. 235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З аналізу норм права вбачається, що належним способом поновлення порушеного права позивача у даній справі є поновлення останньої на посаді та в органі, з якої його було звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 року у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 року у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 року у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 року у справі № 820/292/17.

У вказаних постановах Верховний Суд дійшов висновку, що поновлення незаконно звільненої особи на посаді, яку вона обіймала до звільнення, є ефективним і достатнім способом захисту, що повністю відновлює порушене право особи у разі незаконного звільнення.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення; день звільнення вважається останнім днем служби.

Відтак, позивач підлягає поновленню на посаді з 11.03.2021 року.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Питання про виплату грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 760).

Пунктом 1 розділу 1 Порядку № 260 визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до п. 6 Порядку № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку № 260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Аналогічну позицію підтримує Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 року у справі №826/5655/16.

Згідно наданої відповідачем довідки про доходи позивача, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці перед звільненням склала 10664,71 грн.; середньоденна заробітна плата складає 361,52 грн.

Кількість календарних днів у період з 11.03.2021 року по 11.03.2022 року становить 365 днів.

Таким чином, позивачу належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 131954,80 грн. (361,52 грн. х 365 календарних днів періоду вимушеного прогулу).

Відповідно до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Тобто, сума середньомісячного доходу позивача у розмірі 10664,71 грн. підлягає негайному стягненню. А, з урахуванням негайного виконання судового рішення в даній частині, залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде складати 121290,09 грн. (1131954,80 10664,71 = 121290,09).

При цьому, з вказаних сум слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, то суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладе, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ № 161 о/с від 11.03.2021 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

3. Поновити майора поліції ОСОБА_1 (№ 0070548) на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, або на посаді що є рівнозначною з 11.03.2021 року.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 11.03.2021 року по 11.03.2022 року у розмірі 121290,09 грн. (сто двадцять одна тисяча двісті дев`яносто гривень 09 копійок).

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за один місяць у розмірі 10664,71 грн. (десять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 71 копійка).

6. В решті позовних вимог відмовити.

7. Рішення в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 (№ 0070548) на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, або на посаді що є рівнозначною з 11.03.2021 року підлягає негайному виконанню.

8. Рішення в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 10664,71 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.06.2023 року.

Суддя О.В. Малих