Справа № 440/3403/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 р. Справа № 440/3403/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Євсєєвої М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2023, суддя М.В. Довгопол, по справі № 440/3403/23

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , , третя особа Міністерство охорони здоров`я України

про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 за ВП № 65847919;

- зобов`язати відновити виконавче провадження ВП № 65847919 в строк, визначений ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" після визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 за ВП № 65847919.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилалась на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, зазначила, що лист Міністерства охорони здоров`я № 03-06/Д-166/1651-зв від 10.02.2021 носить інформативний характер та не є належною формою відповіді на звернення. Також апелянт звертала увагу на відсутність у Директорату якості життя Міністерства охорони здоров`я України повноважень підписувати лист та приймати рішення за наслідками розгляду скарги замість міністра МОЗ України. Крім того, позивач зазначала, що наказ МОЗ № 2284 від 08.10.2020, яким затверджено Положення про Директорат якості життя МОЗ України, не є нормативно-правовим актом, а отже не є обов`язковим для інших органів виконавчої влади, а також юридичних осіб. Також апелянт вказувала на не підтвердження належним чином повноважень представника Юлдашева Юрія Михайловича представляти інтереси відповідача по справі, зокрема подавати процесуальні документи, у тому числі відзив на апеляційну скаргу, з огляду на надання електронної довіреності.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримала, вважала рішення суду першої інстанції таким, що постановлене із порушенням норм процесуального та матеріального права, просила його скасувати, прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 18.06.2021 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. відкрито виконавче провадження ВП № 65847919 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 22.04.2021, щодо виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 про визнання протиправними дій Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017, зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України розглянути зазначену скаргу відповідно до норм чинного законодавства України.

Міністерством охорони здоров`я України направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2021 № 14-15/19996/2-21 у зв`язку з фактичним виконанням постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18.

В подальшому 27.07.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено вимогу № 20.1/В-7/65847919 щодо виконання вимоги виконавчого документа в повному обсязі та повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 відповідно до норм чинного законодавства України, строк виконання 10.08.2021.

22.10.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено постанову про накладення штрафу ВП65847919 за невиконання без поважних причин рішення на Міністерство охорони здоров`я України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

12.10.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. повторно винесено вимогу № 20.1/В-7/65847919, якою державний виконавець вимагав в дводенний строк з моменту отримання даної вимоги надати письмове пояснення щодо причин невиконання судового рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання.

Міністерством охорони здоров`я України направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву від 01.03.2023 № 14-15/5241/2-23 щодо фактичного виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки Міністерством охорони здоров`я України заява-скарга позивача від 13.07.2017 № Д-1616 була розглянута та залишена без задоволення у зв`язку із відсутністю фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, про що позивача було повідомлено листом Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв, підписаним генеральним директором Директорату якості життя Міністерства охорони здоров`я України, повноваження якого підтверджуються Положенням про Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.2020 № 2284 (п.п. 2.2.51, 6.16.).

На підставі викладеного головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено постанову від 06.03.2023 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1640/2396/18, виданого 22.04.2021, у зв`язку з фактичним виконанням постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 у повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ боржником виконано у повному обсязі, що є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судовим розглядом встановлено, що фактично судовим рішенням у справі № 1640/2396/18 визнано протиправними дії Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017 та зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України розглянути зазначену скаргу відповідно до норм чинного законодавства України.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що Міністерство охорони здоров`я України за результатом розгляду отриманої скарги позивача від 13.07.2017, мало два законодавчо обумовлених варіанти дій: доручити Центральній МСЕК, або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським, або обласній комісії іншої області повторно розглянути порушені у скарзі питання у разі виявлення фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, або відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з відсутністю фактів таких порушень чи з іншої причини. З огляду на викладене Міністерство охорони здоров`я України порушило порядок розгляду скарги, встановлений п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, оскільки без наведення виявлених фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу направило скаргу ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, який не уповноважений розглядати скарги на рішення обласної МСЕК.

Отже, приймаючи вказане судове рішення та зобов`язуючи Міністерство охорони здоров`я України розглянути скаргу позивача від 13.07.2017 відповідно до норм чинного законодавства України суд касаційної інстанції виходив з необхідності врахування відповідачем норм Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Пунктом 24 Положення № 1317 встановлено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Так, із матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 Міністерством охорони здоров`я здійснено розгляд скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017, за результатами якого не встановлено фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, у зв`язку з чим підстави для доручення повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вжиття інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, були відсутні.

Про результати розгляду заяви-скарги від 13.07.2017 № Д-1616 позивача повідомлено листом від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв, у якому було зазначено про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на не встановлення фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу.

Таким чином, державний виконавець, зважаючи на надану за результатами розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017 № Д-1616 відповідь, враховуючи зміст резолютивної частини постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що інформативний лист Міністерства охорони здоров`я № 03-06/Д-166/1651-зв від 10.02.2021 не є належною формою відповіді на звернення позивача колегія суддів зазначає, що нормами Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності не визначено форми та змісту рішення, яке має обов`язково прийняти МОЗ за наслідками розгляду скарги на рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії у разі відсутності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу.

Разом з тим, зі змісту листа Міністерства охорони здоров`я № 03-06/Д-166/1651-зв від 10.02.2021 встановлено, що останній містить викладення обставин спірного питання, мотиви з яких виходив відповідач, зазначаючи про відсутність фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, та результати розгляду скарги позивача, а отже є безпідставними доводи позивача стосовно неналежної форми відповіді Міністерства охорони здоров`я та її нечіткого змісту.

Щодо доводів позивача стосовно відсутності у Директорату якості життя Міністерства охорони здоров`я України повноважень підписувати лист та приймати рішення за наслідками розгляду скарги замість міністра МОЗ України слід вказати наступне.

Так, згідно з абз. 1 п. 1.1 Положення про Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.2020 № 2284, Директорат якості життя (далі - Директорат) є самостійним структурним підрозділом апарату Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ), що утворюються для виконання завдань, пов`язаних із організацією діяльності міністерства з формування та реалізації державної політики у сфері розвитку медичних послуг за напрямками психіатричної допомоги, медичної реабілітації, паліативної медичної допомоги та проведення медико-соціальної експертизи.

Відповідно до п. п. 2.2.31, 2.2.32 Положення Директорат здійснює контроль в межах повноважень, передбачених законом, за додержанням закладами охорони здоров`я, підприємствами, установами та організаціями права громадян на охорону здоров`я та прав пацієнта в межах компетенції Директорату; бере участь у здійсненні контролю та нагляду за додержанням законодавства про охорону здоров`я в межах компетенції Директорату.

Пунктом 2.2.51 Положення встановлено, що Директорат бере участь у розгляді звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, адвокатських запитів, листів та скарг фізичних осіб, в тому числі, у порядку доступу до публічної інформації, з питань, що належать до компетенції Директорату.

У свою чергу п. 6.16. Положення передбачено, що генеральний директор Директорату підписує листи з питань, що належать до компетенції Директорату, крім тих листів, право підпису яких належить керівництву МОЗ відповідно до законодавства.

При цьому Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267, у тому числі, пункт 8, який містить перелік повноважень міністра охорони здоров`я, а також інші норми законодавства, не дають підстав для висновку, що право підпису відповіді за наслідками розгляду скарги громадянина на рішення МСЕК, належить виключно керівнику Міністерства.

Крім того, слід додати, що в силу ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Отже, враховуючи, що позивач не належить до осіб, перелічених у ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», обов`язок розгляду її звернення міністром МОЗ України відсутній.

Таким чином, Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України як самостійний структурний підрозділ апарату Міністерства охорони здоров`я України, утворений для виконання завдань, пов`язаних із організацією діяльності міністерства з формування та реалізації державної політики у сфері, зокрема, проведення медико-соціальної експертизи, мав повноваження з розгляду скарг з цих питань та підписання листів за наслідками їх розгляду.

Посилання позивача на відсутність у вільному доступі наказу МОЗ № 2284 від 08.10.2020, яким затверджено Положення про Директорат якості життя МОЗ України, висновків суду щодо предмету оскарження не спростовують, та враховуючи, що вказане Положення не є нормативно-правовим актом обов`язок щодо його офіційного оприлюднення відсутній.

Також безпідставним є твердження апелянта щодо протиправності підпису Генеральним директором Директорату якості життя МОЗ будь-яких документів, що пов`язані з виконанням функцій здійснення державного нагляду (контролю), до яких належить і питання розгляду її скарги, оскільки розгляд скарги позивача зазначеним органом здійснювався в рамках процедури адміністративного оскарження рішень МСЕК, а не державного нагляду (контролю).

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно правомірності оскаржуваної постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 за ВП № 65847919 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із виконанням рішення у повному обсязі.

Стосовно доводів позивача щодо не підтвердження належним чином повноважень представника Юлдашева Юрія Михайловича представляти інтереси відповідача по справі, зокрема подавати процесуальні документи, у тому числі відзив на апеляційну скаргу, з огляду на надання електронної довіреності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Частиною 2 ст. 59 КАС України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до ч. 7 ст. 59 КАС України в разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Правові основи функціонування автоматизованої системи документообігу суду (далі - АСДС) визначені в Положенні про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженому рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30.

Наказом ДСА України № 247 від 01.06.2020 «Про запровадження в дослідну експлуатацію підсистем «Електронний суд» та «Електронний кабінет» вирішено запровадити з 01.06.2020 в дослідну експлуатацію підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет» (далі - Підсистеми) у всіх місцевих, апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду) та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, та з 01 липня 2020 року - в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (далі - пілотні суди).

Відповідно до п. п. 9-11 розділу XI «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.

Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню.

Отже, електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». При цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично.

Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

Із матеріалів справи встановлено, що до відзиву на апеляційну скаргу, сформованого в підсистемі «Електронний суд» 19.06.2023, додана електронна довіреність від 05.10.2022 року від імені Малюська Дениса Леонтійовича - керівника Міністерства юстиції України, згідно з якою останній уповноважує, в порядку передоручення, Юлдашева Юрія Михайловича представляти інтереси Міністерства юстиції України в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Додана до відзиву довіреність сформована в системі «Електронний суд».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що правила засвідчення копій довіреностей, виданих в паперовій формі, неможливо застосувати до електронних доручень, сформованих учасником справи в підсистемі «Електронний суд».

Такими чином, враховуючи положення ч. 7 ст. 59 КАС України, додана до відзиву Міністерства юстиції України електронна довіреність є належно оформленою та підтверджує наявність у представника Юлдашева Юрія Михайловича подавати процесуальні документи від імені вказаного органу, у тому числі зазначений відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 по справі № 440/3403/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 21.06.23.