Справа № 640/2018/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2018/22 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Зіньковській Ю.В.

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Васюк М.М.

від відповідача: не прибув

від третьої особи: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року по справі за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Науково-Виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у невиключенні запису з Єдиного реєстру боржників відносно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ), який було внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ), який було внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен, зокрема, зазначити наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, яким в даному випадку є зняття арешту з майна і коштів позивача, в тому числі відомості Єдиного реєстру боржників.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", який набрав чинності 15.12.2022 (далі по тексту - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 суд прийняв до провадження адміністративну справу № 640/2018/22 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, яка за змістом є ідентичною позовній заяві та в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що приписами ч.7 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" обумовлено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Позивач зауважив, що аналіз правових норм Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що арешт майна боржник та включення до Єдиного реєстру боржників є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Позивач зауважив, що наслідки завершення виконавчого провадження, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу встановлені пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року №489/20802, яким передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). На думку позивача, з наведеної норми вбачається, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен, зокрема, зазначити наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, яким в даному випадку є зняття арешту з майна і коштів позивача, в тому числі відомості Єдиного реєстру боржників. Позивач посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 26.05.2020 у справі № 815/7269/15, від 27.03.2020 у справі №817/928/17, від 27.03.2019 у справі № 823/359/18 зазначив, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться, відтак на думку позивача, відповідач повинен був зняти арешт з майна і коштів боржника та виключити запис з Єдиного реєстру боржників.

Представник позивача в судовому засідання підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених в скарзі.

Відповідач та третя особа, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та зазначає, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 закону України "Про виконавче провадження», не передбачає виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 09.08.2018 державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавче провадження від 09.08.2017 ВП № НОМЕР_3 щодо примусового виконання вимоги № Ю-2108-25 У виданої 04.07.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на користь держави суму в розмірі 340 963,65 грн.

Стягувачем у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 зазначено - Державну фіскальну службу України Головне управління ДФС у м. Києві, боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" (адреса: м. Київ, вул. Первомайського, буд.11, ).

Постановою старшого державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 03.07.2019 у виконавчому провадження ВП № НОМЕР_6 про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: НОМЕР_1 АТ "ПУМБ" НОМЕР_2 ПЕЧЕРСЬКА Ф.АТ КБ" "ПРИВАТБАНК", М.КИЇВ НОМЕР_7 UАН 30071 ПЕЧЕРСЬКА Ф.АТ КБ "ПРИВАТБАНК", М.КИЇВНОМЕР_8 UАН 380805АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" у М. KИЄBI НОМЕР_11UAH 380582АТ "MIБ" НОМЕР_10 853592ГУ ДКСУ У ЧЕРНІГІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ НОМЕР_12 30071 ПЕЧЕРСЬКА Ф.АТ КБ "ПРИВАТБАНК", М.КИЇВ НОМЕР_13 USD 380582АТ "MIB" НОМЕР_14 380582АТ "MIB" НОМЕР_15 380582АТ "МІБ" НОМЕР_16 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер".

Постановою старшого державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.07.2019 у виконавчому провадження ВП № НОМЕР_3 про повернення виконавчого документа стягувача, виконавчий документ - вимога № Ю-2108-25 У, видана 04.07.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на користь держави суму в розмірі 340963,65 грн. повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 закону України "Про виконавче провадження. У описовій частині вказаної постанови зазначено про те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснення виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого документу: вимога № Ю-2108-25 У, видана 04.07.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на користь держави суму в розмірі 340963,65 грн. прийнято постанову від 27.09.2019 ВП № НОМЕР_4 поро відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вимоги №Ю-2108-25 У, видана 04.07.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на користь держави суму в розмірі 340 963,65 грн.

Стягувачем у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 зазначено Головне управління ДФС у м. Києві, боржником - Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" (адреса: м. Київ, вул. Первомайського, буд.11, ).

28.12.2021 НВ ТОВ "Агро-Інтер" звернулось до відповідача із заявою, в якій просило виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер", який було внесено в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_6.

Не отримавши відповідь на вказане звернення відповідача та не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо виключення позивача з Єдиного реєстру боржників позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна і коштів позивача, в тому числі відомості Єдиного реєстру боржників, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В інших випадках повернення виконавчого документа нормативно мотивованих підстав для безумовного виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників законодавством не передбачені.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до вимог статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: а) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; б) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; в) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Приписами ст. 9 Закону № 1404 визначено, що єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Банки у разі відкриття рахунку на ім`я фізичної особи, внесеної до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, або закриття рахунку такою особою зобов`язані у день відкриття або закриття рахунку повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця. Порядок надання такої інформації та форма повідомлення встановлюються Національним банком України за погодженням із Міністерством юстиції України.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Частиною 1 статті 13 Закону № 1404 обумовлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В інших випадках повернення виконавчого документа нормативно мотивованих підстав для безумовного виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників законодавством не передбачені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 825/7269/15 (на яку посилаються позивач у апеляційній скарзі) зазначено наступне: «За таких обставин, оскільки постановою державного виконавця від 04.07.2019 наказ Господарського суду міста Києва № 910/4404/17 від 26.07.2017 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а стаття 9 вказаного закону не передбачає виключення скаржника з Єдиного реєстру боржників на цій підставі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що скарга відповідача на бездіяльність державного виконавця у рамках виконавчого провадження НОМЕР_5 задоволенню не підлягає.»

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що Постановою старшого державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.07.2019 у виконавчому провадження ВП № НОМЕР_3 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 закону України "Про виконавче провадження», а отже підстав для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників не вбачається. У описовій частині вказаної постанови зазначено про те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснення виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №56960038, у державного виконавця відсутні законодавчо мотивовані підстави для виключення відомостей про Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер", як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання позивача на практику Верховного Суду викладену у постановах від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, від 27.03.2019 у справі № 823/359/18, оскільки предметом оскарження у вказаних справах були дії/бездіяльність відповідного відділу ДВС щодо не зняття арешту з майна боржника, при цьому у даній справі предметом оскарження є бездіяльність щодо невиключення позивача з Єдиного реєстру боржників. Відтак, з викладеного вбачається, що висновки Верховного Суду викладені у вказаних постановах не стосуються даного предмету спору.

Щодо посилання позивача на постанови суду апеляційної інстанції (ухвали Верховного Суду про повернення касаційних скарг), як практику, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судами застосовується виключно практика Верховного Суду, яка викладена у постановах, у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан