Справа № 580/2368/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року справа № 580/2368/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Головного управління ДПС у Черкаській області (далі позивач) про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідач) податкового боргу в сумі 23915,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача виник узгоджений податковий борг, який у добровільному порядку не сплачений. Тому просить стягнути вказану заборгованість.

Ухвалою суду від 25.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

18.05.2023 суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що з 2017 року не здійснювала підприємницької діяльності, як ФОП, а отже не сплачувала єдиний податок. Також відповідач стверджує, що не отримувала ні ППР, ні податкової вимоги. Надані до матеріалів справи копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення містять адресу, за якою відповідач ніколи не проживала, а підпис про отримання виконаний іншою особою. Отже, грошові зобов`язання вважаються неузгодженими.

23.05.2023 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що підприємницька діяльність відповідача припинена у травні 2019 року, а тому до цього часу вона мала обов`язок сплачувати єдиний податок. Крім того, ППР та вимога направлені відповідачу за адресою реєстрації ФОП, а тому вважаються врученими належним чином.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.05.2015 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ). 23.05.2019 внесено запис про припинення підприємницької діяльності відповідача за власним рішенням.

Відповідно до заяви від 27.05.2015 про застосування спрощеної системи оподаткування позивач з 01.06.2015 була платником єдиного податку 2 групи зі ставкою 20% мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та у відсотках до доходу (відсоткові ставки) відповідно до п.293.1. ст.293 ПК України.

Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 встановлена у розмірі 3723,00 грн.

Законом України Про Державний бюджет України на 2019 рік мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2019 встановлена у розмірі 4173,00 грн.

Отже ставкою єдиного податку для позивача у 2018 році було 744,60 грн., у 2019 році 834,60 грн., а у 2020 році 944,60 грн. щомісячно (20% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на початок кожного року).

З даних облікової картки відповідача з єдиного податку суд встановив, що у неї виникла недоїмка із вказаного податку за період 20.01.2018 20.05.2019 на суму 13108,20 грн.

П.295.1 ст.295 ПК України встановлений обов`язок платника єдиного податку першої і другої груп сплачувати його шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п.295.2 ст.295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку. Сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси згідно з п.295.4 ст.295 ПК України.

П.300.1 ст.300 ПК України встановлено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку.

Отже, суд дійшов висновку, що грошове зобов`язання відповідача з єдиного податку за період 20.01.2018 20.05.2019 на суму 13108,20 грн. станом на час судового розгляду справи є узгодженим.

За вимогами підп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання визнається податковим боргом.

Тому суд дійшов висновку, що вищевказані узгоджені грошові зобов`язання є податковим боргом відповідача.

При цьому, обставини здійснення/нездійснення підприємницької діяльності відповідачем не впливають на обов`язок сплати єдиного внеску.

Крім того, позивач прийняв податкове повідомлення-рішення від 25.11.2019 № на суму штрафних санкцій з єдиного податку 10807,50 грн.

Право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки передбачене п.75.1 ст.71 ПК України.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Суд звернув увагу, що вищевказане ППР направлене відповідачу за адресою її реєстрації ФОП, що зазначена в ЄДРПОУ: Черкаська обл., Корсунь-Шевченківський р-н, с. Драбівка, вул. Леніна, 101, - та згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ППР вручене відповідачу 12.12.2019.

Отже, доводи відповідача, що вона не отримувала вказане ППР суд вважає необґрунтованими.

П.56.1 ст.56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом (у т.ч. ППР) в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п.56.1 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Підп.56.17.1. п.56.17. ст.56 ПК України встановлює, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

На підставі п.56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз.2 підп.56.17.5. п.56.17. ст.56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Оскільки докази оскарження у встановлений ПК України строк вищевказаних ППР відсутні, суд дійшов висновку про узгодженість визначених ними грошових зобов`язань.

За вимогами підп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання визнається податковим боргом.

Тому суд дійшов висновку, що грошові зобов`язання, визначені вищевказаним ППР, є податковим боргом відповідача.

З урахуванням викладеного, податковий борг відповідача з єдиного податку становить 23915,70 грн., що підтверджується даними облікової картки платника.

Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання позивач прийняв податкову вимогу форми Ф від 13.08.2018 №903-17 на суму 16913,60 грн.

Вимога вручена 08.09.2018, однак, в установленому законом порядку відповідач її не оскаржив і до часу судового розгляду справи узгоджені зобов`язання у повному обсязі не сплатив, що підтверджується даними зворотного боку облікової картки.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Суд встановив, що податковий борг відповідача з часу прийняття податкової вимоги та до часу судового розгляду справи не переривався. Тому погашенню підлягає вся сума податкового боргу відповідача, у т.ч. яка виникла після прийняття податкової вимоги.

П.95.2. ст.95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.1. ст.95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Підп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.95.4. ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення може звернутися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. При цьому, за рішенням суду він стягується державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

При цьому, припинення підприємницької діяльності не звільняє позивача від зобов`язань, що виникли внаслідок здійснення такої діяльності, що обумовлено абз.2 підп.65.10.8. п. 65.10. ст. 65 ПК України, який передбачає, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу відповідача в сумі 23915,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у Черкаській області задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь бюджету податковий борг з єдиного податку в сумі 23915,70 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 70 коп.).

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ