Справа № 140/9018/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/9018/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подання про повернення сплаченої суми штрафу в розмірі 130 500,00 грн; зобов`язання підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету сплачених платежів за постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 у розмірі 130 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 130 500,00 грн.

Вказаний штраф у сумі 130 500,00 грн сплачений позивачем за визначеними постановою №24 від 09.11.2016 реквізитами.

В подальшому ФОП ОСОБА_1 постанову від 09.11.2016 №24 про накладення штрафу оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 відмовлено в задоволенні позову, а постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2022 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №24, винесену 09.11.2016 начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюком Юрієм Олександровичем.

Вважаючи, що штраф сплачений помилково, 01.11.2022 позивач звернувся до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради із заявою про надіслання до відповідного органу казначейства подання про повернення сплаченого штрафу у сумі 130 500,00 грн.

У відповідь на вказану заяву, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцького міської ради листом №28-4/163/2022 від 16.11.2022 повідомлено, що відділ ДАБК не є юридичною особою та органом, що контролює справляння надходжень до бюджету та не може сформувати подання до Казначейства в електронній формі згідно з додатком 1 до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

06.12.2022 позивач звернувся до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про сформування та надіслання до відповідного органу казначейства подання про повернення сплаченого штрафу в розмірі 130 500,00 грн.

Листом №6.7-7/43/2023 від 05.01.2023 виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив позивача, що сплачені ним кошти відповідають суті платежу за видом доходів, у зв`язку з чим відсутні підстави їх вважати помилково сплаченими.

Вважаючи таку бездіяльність виконавчого комітету Луцької міської ради протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до абз. 4 пункту 1 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі Порядок №787) передбачено, що помилково зараховані кошти кошти, що сплаченні платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

Натомість кошти, які були сплачені позивачем, не відповідають суті вищевказаного визначення, оскільки вони відповідають суті платежу (збору).

Представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем проводилась оплата штрафу трьома частинами та в різні дати, зокрема: 10.10.2017 було сплачено 50 000,00 грн; 08.12.2017 було сплачено 40 000,00 грн; 11.01.2018 було сплачено 40 500 грн. Тобто, позивач протягом трьох місяців добровільно та самостійно різними сумами сплатив штраф, який був йому призначений постановою відділу ДАБК. З огляду на добровільність сплати штрафу та той факт, що така оплата здійснювалась кілька разів, немає жодних підстав вважати, що вказані кошти були сплачені помилково.

Зазначив, що відповідно до п. 43.3 ПК України передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Тобто, з вказаних вище положень норм законодавства, вбачається, що для повернення помилково або надміру сплачених зобов`язань, необхідною умовою є дотримання строку 1095 днів.

Проте, у випадку позивача, вказаний термін пропущений, оскільки з дати останнього платежу пройшло більше п`яти років, що є порушенням умов повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, визначених статтею 43 ПК України.

Як вбачається з положень Порядку №787, а саме абз. 2 п. 5 цього порядку, на який посилається позивач, відповідач має обов`язок подати подання лише у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів. Проте, кошти, які були сплачені ОСОБА_1 не є помилково зарахованими.

Також позивачем не надано жодних доказів, які могли б підтвердити помилковість сплати коштів та які б підтверджували віднесення сплачених коштів до помилково зарахованих.

Представник відповідача вказав, що у відповідача був відсутній обов`язок з підготовки та подачі подання, оскільки таке подання готується лише щодо коштів, які помилково зараховані.

Представник третьої особи у поясненнях на позовну заяву зазначив, що органи, які контролюють справляння надходжень бюджету, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» (далі - Постанова №106).

Вищезазначені органи забезпечують відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 сплатив штраф за порушення у сфері містобудівної діяльності на підставі постанови відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 у сумі 130 500,00 грн, про що свідчать квитанції від 10.10.2017 №0.0.867086183.1, від 08.12.2017 №0.0,911363969.1, від 11.01.2018 №0.0.935732035.1. Зазначені кошти надійшли до місцевого бюджету Луцької міської територіальної громади.

Представник третьої особи вважає, що відповідно до Постанови №106 органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» покладено на держадміністрації та органи місцевого самоврядування.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що сплачені позивачем, як штраф, кошти в сумі 130 500,00 грн підлягають поверненню, оскільки підстава сплату штрафу, а саме - постанова №24 від 09.11.2016 визнана Верховним Судом протиправною та скасована.

Щодо аргументу відповідача, що при розгляді справи №161/15661/16-а не вирішувалось питання повернення коштів у сумі 130 500,00 грн, то такий аргумент є не спроможним, оскільки рішення суду про повернення таких коштів законом не передбачено, таке повернення є наслідком скасування протиправної постанови про накладення штрафу, та має відбуватись у відповідності до Порядку №787 від 03.09.2013. Просив адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 130 500,00 грн.

Вказаний штраф у сумі 130 500,00 грн сплачений позивачем за визначеними постановою №24 від 09.11.2016 реквізитами.

В подальшому ФОП ОСОБА_1 постанову від 09.11.2016 №24 про накладення штрафу оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 відмовлено в задоволенні позову, а постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2022 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №24, винесену 09.11.2016 начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюком Юрієм Олександровичем.

Вважаючи, що штраф сплачений помилково, 01.11.2022 позивач звернувся до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради із заявою про надіслання до відповідного органу казначейства подання про повернення сплаченого штрафу у сумі 130 500,00 грн.

У відповідь на вказану заяву, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцького міської ради листом №28-4/163/2022 від 16.11.2022 повідомлено, що відділ ДАБК не є юридичною особою та органом, що контролює справляння надходжень до бюджету та не може сформувати подання до Казначейства в електронній формі згідно з додатком 1 до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

06.12.2022 позивач звернувся до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про сформування та надіслання до відповідного органу казначейства подання про повернення сплаченого штрафу в розмірі 130 500,00 грн.

Листом №6.7-7/43/2023 від 05.01.2023 виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив позивача, що сплачені ним кошти відповідають суті платежу за видом доходів, у зв`язку з чим відсутні підстави їх вважати помилково сплаченими.

Вважаючи таку бездіяльність виконавчого комітету Луцької міської ради протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетний кодексом України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетна класифікація єдине систематизоване згрупування доходів, видатків, кредитування, фінансування бюджету, боргу відповідно до законодавства України та міжнародних стандартів.

Пунктом 39 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, - органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів, інших надходжень бюджету.

Статтею 8 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна класифікація використовується для складання і виконання державного та місцевих бюджетів, звітування про їх виконання, здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення фінансового аналізу в розрізі доходів, організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, кредитування, фінансування і боргу, а також для забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників. Бюджетна класифікація є обов`язковою для застосування всіма учасниками бюджетного процесу в межах бюджетних повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової і бюджетної політики (далі - Міністерство фінансів України), затверджує бюджетну класифікацію, зміни до неї та інформує про це Верховну Раду України.

Бюджетна класифікація має такі складові частини: класифікація доходів бюджету.

Відповідно до статті 9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету класифікуються за такими розділами: неподаткові надходження.

Неподатковими надходженнями визнаються адміністративні збори та платежі, доходи від некомерційної господарської діяльності.

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із частинами другою та сьомою статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), визначає Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (відповідними місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, здійснюється за поданням органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників.

Орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до відповідного органу, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, визначеного абзацами третім - шостим цього пункту, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка.

У відповідності до п. 9 Порядку №787 у день отримання подання відповідне головне управління Казначейства, Казначейство здійснює перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні. Подання, яке пройшло перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні, приймається головним управлінням Казначейства, Казначейством до виконання. Про прийняття подання до виконання головне управління Казначейства, Казначейство інформує орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, шляхом надсилання засобами системи Казначейства відповідного електронного повідомлення (п. 10 Порядку №787).

Відтак, саме орган, що контролює справляння відповідних надходжень бюджету, уповноважений на складення (підготовку) подання до органів Державної казначейської служби про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, а здійснення повернення коштів на банківські рахунки заявника проводить саме Державна казначейська служба України.

З огляду на те, що в бюджетному законодавстві органами, що контролюють справляння відповідних надходжень бюджету, визнаються органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів, інших надходжень бюджету, то саме Виконавчий комітет Луцької міської ради є органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом 21081100, у разі звернення платника такого платежу із заявою про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, таке повернення повинно здійснюватися за поданням (висновком, повідомленням) виконавчого комітету Луцької міської ради до відповідного органу Державної казначейської служби України, в даному випадку до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Тобто таке повернення повинно здійснюватися за поданням (висновком, повідомленням) Виконавчого комітету Луцької міської ради до відповідного органу Державної казначейської служби України.

Відтак, оскільки постановою Верховного Суду від 05.09.2022 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №24 від 09.11.2016, повернення коштів, сплачених позивачем згідно з постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 130 500,00 грн, оплата якого провадилася за визначеними постановою реквізитами трьома платежами: 10.10.2017 в сумі 50 000,00 грн, квитанція №0.0.867086183.1; 08.12.2017 в сумі 40 000,00 грн, квитанція №0.0.911363969.1; 11.01.2018 в сумі 40 500,00 грн, квитанція №0.0.935732035.1., має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій».

Виконавчий комітет Луцької міської ради відповідне подання не сформувало та не переадресовано питання повернення коштів до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України.

Таким чином, приймаючи до уваги, що в даному випадку відповідач, є контролюючим органом у розумінні положень п. 5 Порядку №787, сплачений позивачем штраф може бути повернуто управлінням держказначейства на підставі подання (висновку) відповідача.

За наведеного суд уважає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для відмови у формуванні подання та наданні його платнику для подальшого направлення до органу Казначейства, яке згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Відтак, систематичне залишення заяв позивача про повернення коштів, свідчить про свідому протиправну поведінку такого органу, яка фактично призвела до умисного створення перешкод позивачу у поверненні належних йому коштів.

Як Бюджетним кодексом України, так і «Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» затвердженим наказом Міністерства юстиції України №787 від 03.09.2013, чітко передбачено право суб`єкта господарювання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів державними органами, однак сплачені кошти не було повернуті позивачу, що свідчить про порушення його прав мирно володіти своїм майном.

При вирішенні питання щодо допустимості заявлених позовних вимог в якості найбільш ефективного способу захисту порушених прав, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові №826/7380/15 від 12.02.2019. А саме: Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)). Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Стосовно обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Неприпустимою є відмова особі в задоволенні позовних вимог лише на тій підставі, що така особа прагне відновити порушене право у повному обсязі.

Відтак суд рахує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховний Суду України висловив у постанові від 24.11.2015 у справі №21-3669а15.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, суд приходить до висновку, що для ефективного захисту порушеного права позивачем вірно визначено заявлені ним позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Луцької міської ради та подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету сплачених платежів за постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 у розмірі 130 500,00 грн.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірність власних дій щодо відмови позивачу у поверненні коштів. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн згідно із квитанцією від 08.05.2023.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Луцької міської ради щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подання про повернення фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 сплаченої суми штрафу в розмірі 130 500,00 грн.

Зобов`язати Виконавчий комітет Луцької міської ради підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 сплачених платежів за постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 09.11.2016 №24 у розмірі 130 500,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Луцької міської ради (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук