Справа № 757/34892/21-а
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

13 червня 2023 року м. Київ 757/34892/21-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Полуботкіна О.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача Юрлов Ю.В.,

від відповідача не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом про скасування постанови начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.05.2021 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченою статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08.07.2021 адміністративну справу №757/34892/21-а за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 757/34892/21-а залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. При цьому, суд зазначив в ухвалі щодо підсудності спору, то судом в ухвалі від 09.11.2021 про залишення позовної заяви без руху вказувалось, що відповідно до статті 20 КАС України, спір підсудний загальному суду як адміністративним, проте за приписами статті 30 КАС України спори щодо підсудності не допускаються.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 (далі по тексту - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №757/34892/21-а, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Пановій Г.В.

Згідно з частиною другою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 суд прийняв до провадження адміністративну справу № 757/34892/21-ата ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання у справі на 15.05.2023.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 суд відклав розгляд справи на 13.06.2023.

У судове засідання, призначене у справі на 13.06.2023 з`явився позивач, відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у передбачений законодавством строк.

В ході судового засідання судом поставлено на обговорення питання про передачу справи до місцевого загального суду як адміністративного суду за підсудністю.

Присутній у судовому засіданні позивач не заперечував щодо передачі справи за підсудністю.

Частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Статтею 20 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів. Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Приписами частини другої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Частиною третьою статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовано нормами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зауважує, що предметом оскарження у справі є постанова начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.05.2021 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченою статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною четвертою вказаної статті унормовано, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до статті 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання недостовірних відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання на вимогу державного виконавця, приватного виконавця декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", чи зазначення у такій декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також неявка без поважних причин за викликом державного виконавця, приватного виконавця - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, статтею 244-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення обумовлено, що органи державної виконавчої служби розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з невиконанням законних вимог державного виконавця (стаття 188-13).

Від імені органів державної виконавчої служби розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право начальники органів державної виконавчої служби, яким безпосередньо підпорядковані державні виконавці.

Згідно із статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.05.2021 на підставі статей 244-21, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн.

Також у вказаній постанові зазначено про те, що постанову може бути оскаржено згідно із статтями 287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення протягом 10 днів з дня її винесення до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) або до Печерського районного суду м. Києва.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду та вирішення у даній справі є оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, даний спір предметно підсудний місцевому загальному суду як адміністративному.

Відповідно до частини 1 статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, порушення окружним адміністративним судом правил предметної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Наведене дає підстави стверджувати, що процесуальний закон забороняє адміністративним судам розглядати справи, які йому предметно не підсудні, і зобов`язує його направити таку справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскільки місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, , даний спір територіально і предметно підсудний Печерському районному суду міста Києва, юрисдикція якого поширюється на Печерський район міста Києва.

Пунктом 2, 3 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Водночас, щодо положень статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України, якими обумовлено, що спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються, суд зазначає наступне. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Приписами частини третьої вказаної статті обумовлено, що справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 274/6855/20, суд зазначив наступне «…Положень цієї статті Кодексу необхідно трактувати і застосовувати не буквально, а системно, у взаємозалежному і взаємообумовленому зв`язку з положеннями, що стосуються функціонування видів підсудності в адміністративному судочинстві.

Водночас стаття 30 КАС України базується на праві на звернення до суду та кореспондуючому праві на повноважний суд із урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини першої статті 7, статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Виконання вимог процесуального забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності судових справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року в справі № 855/364/19 (провадження № 11-871ав19).

Відтак, незважаючи на те, що стаття 30 КАС України, забороняє спори між адміністративними судами щодо підсудності, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не мав правових та процесуальних підстав розглядати спір, порядок вирішення якого визначений іншим законом, у даному випадку - ЦПК України. У протилежному випадку, рішення Житомирського окружного адміністративного суду, ухваленого з порушенням правил предметної підсудності, не може уважатися законним.».

Так, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2019 у справі № 855/364/19, зокрема де суддями зазначено про те, що «…Відповідно до статті 30 КАС спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана. Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду (частина третя цієї статті).

Велика Палата Верховного Суду в аспекті порушеного в апеляційній скарзі питання про недотримання судом першої інстанції положень цієї статті Кодексу вважає, що її положення необхідно трактувати і застосовувати не буквально, а системно, у взаємозалежному і взаємообумовленому зв`язку з положеннями, що стосуються функціонування видів підсудності в адміністративному судочинстві.

За загальним визначенням підсудність адміністративних спорів (справ) є правовим інститутом, що містить адміністративно-процесуальні норми, які розмежовують компетенцію щодо розгляду і вирішення адміністративних справ між окремими інституціями судової системи і між адміністративними судами одного інституційного рівня. Визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи.

Правила підсудності у своїй сукупності певним чином встановлюють алгоритм обрання компетентного адміністративного суду для розгляду і вирішення конкретної справи. Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі.

Процесуальний закон встановлює три різновиди підсудності адміністративних справ: предметну або родову; територіальну або просторову, інстанційну або функціональну.

Як предмет підсудностi розумiють сукупність правил, що визначають, чи розмежовують компетенції судів із розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу. Територіальна підсудність - це також сукупність правил, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів одного рівня щодо розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від території, на яку поширюється їх діяльність. Своєю чергою, ця підсудність поділяється на такі її види, як загальну, альтернативну, виключну і за зв`язком справ.

Як інстанційну підсудність належить розуміти правила, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів при розгляді адміністративних справ.

Стаття 29 КАС встановлює правила передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого і наводить перелік умов, коли така передача можлива. В основному підставами для передачі справи є чинники, що впливають на дотримання правил територіальної підсудності. Змістовним підтвердженням цьому є використання в нормах цієї статті характерних формулювань, які вказують на цей виді підсудності, як-от «про обов`язок передати справу за місцем проживання (перебування) відповідача» (пункт 1 частини першої цієї статті); або якщо «…справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду» (пункт 2 частини першої цієї статті); або якщо «…суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду» (пункт 3 частини першої цієї статті); чи якщо «…неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи» (пункт 4 частини першої цієї статті); або ліквідовано, або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу, та однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду (пункти 5, 6 частини першої цієї статті).

Із приписів частини першої статті 30 КАС випливає, що первинно положення цієї статті спрямовані на недопущення спорів між судами одного інституційного рівня, яким підсудні справи з однаковим предметом спору, і, коли з`являються обставини, що зумовлюють зміну територіальної підсудності. Саме тому, щоб унеможливити пересилання справи з одного суду до іншого з підстави забезпечення дотримання територіальної підсудності, закон встановив заборону. Положення частини другої статті 30 КАС, які відсилають до положень статті 29 цього Кодексу, посилюють правильність думки про те, що передача справ з одного суду до іншого за підсудністю забороняється з підстав територіальної підсудності.

13. Як згадано в цій постанові вище, відповідно до частини третьої статті 273 КАС Верховний Суд та апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, є судами першої інстанції, яким за предметною підсудністю підсудні справи із розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність ЦВК. Тільки Верховному Суду підсудні за скаргами на рішення, дії або бездіяльність Комісії щодо встановлення нею результатів виборів , а суду апеляційної інстанції всі інші рішення, дії або бездіяльність цього органу цієї Комісії, прийняті у межах виборчого процесу. До переліку інших рішень можна віднести й рішення про реєстрацію обраних депутатів.

Таким чином, якщо суд відповідно до положень цієї норми та інших положень процесуального законодавства виявить, що не є судом для розгляду окресленого предмета спору у сфері виборчих відносин, він повинен направити справу до компетентного суду або на підставі закону ухвалити інше рішення, якщо неможливо направити справу до суду іншого інстанційного рівня (приміром у ситуації, коли в позовній заяві об`єднані вимоги, які підсудні судам різних інстанцій (пункт 6 частини третьої статті 169 КАС).

Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Отож, з наведеного можна підсумувати, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС.

Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом.

Таке рішення є виконанням вимог закону.».

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що у даному випадку з урахуванням статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає правила розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів дана справа за правилами юрисдикційної підсудності повинна бути розглянута місцевим загальним судом як адміністративним судом, відтак прийняття її до провадження Окружним адміністративним судом буде суперечити юрисдикційній підсудності визначеній у даній статті.

Відповідно до частини 6 та 8 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Керуючись статтями 29, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Адміністративну справу 757/34892/21-а за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування постанови передати за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

2. Передачу справи здійснити не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

3. Копію ухвали надіслати (вручити) позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 19.06.2023 року.