Справа № 275/433/23
Суддя: Лівочка Л. І.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/433/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року смт.Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Лівочки Л.І.,

при секретарі - Степанчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області адміністративну справу №275/433/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Брусилівського районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до постанови від 11 квітня 2023 року серії БАБ №466330 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесеної поліцейським з РПП CПД №1 ВП № 2 ЖРУП сержантом поліції Кордиш К.В., до нього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3400 гривень за те, що 11.04.2023 року в 16 год.32 хв. в с. Долинівка по вул. Центральній він керував транспортним засобом, не маючи права керувати даним транспортним засобом, так як не отримував посвідчення водія відповідної категорії, не пред`явив ПОС УПЦ, чим порушив п.п. 2.9 в; 2.1 а ;2.1г ; 9.2 б; 31.4 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені частиною ч.1 ст.121, ч.2 ст. 122, ч.1,2 ст.126 КУпАП.

Позивач заперечує те, що ним було порушено будь-які правила дорожнього руху так, як в той день він не керував транспортним засобом - мопедом.

11 квітня 2023 року на вулиці Центральній в с. Долинівка він вів в руках по узбіччю дороги несправний мопед. Мопед був несправний, він не заводився, в ньому не працювали покажчики поворотів і не вмикалося світло фар. Із зазначених підстав мопедом не можна було рухатися, а лише можливо було котити його. В цей час до нього під`їхали співробітники поліції і почали вимагати надати документи на транспортний засіб та посвідчення водія. На його заперечення, що він не керує транспортним засобом, а лише котить його до знайомого на ремонт, поліцейські повідомили, що в них є відеозапис того, як він їде на мопеді.

Після того як ОСОБА_1 не надав будь-яких документів, як на мопед так і своїх, із-за того, що їх в нього не було, співробітник поліції виніс постанову про вчинення ним правопорушення та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вважає, що дії працівників поліції не відповідають вимогам КУпАП та порушують права та законний інтерес його на неупереджений розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Винісши постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, без будь-яких доказів та правових підстав, за порушення, якого він не вчиняв, співробітник поліції фактично позбавив позивача права на доведення своєї невинуватості.

Просив визнати постанову серія БАБ №466330 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесеної поліцейським з РПП СПД №1 ВП № 2 ЖРУП сержантом поліції Кордиш К.В., протиправною та скасувати її, та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідач - ГУНП в Житомирській області 10.05. 2023 року подав до суду відзив, в якому позов не визнав з тих підстав, що жодних доказів на обгрунтування позову позивачем не надано.

У зв`язку з порушенням ПДР України 11.04.2023 року поліцейським Кордиш К.В. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2, ст.126, ч.2 ст.122, ч.1,6 ст.121, ч.2 ст. 36 КУпАП у вигляді ді штрафу у розмірі 3400 грн.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, виходячи з приписів ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, Відповідач має право перевіряти наявність у Позивача посвідчення водія, реєстраційних документів та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат).

Стаття 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, і здійснюється також і у разі порушення водієм Правил дорожнього руху.

Отже, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №466330 від 11.04.2023 винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи.

Доказом встановлення вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Особа, яка вчинила проступок, повинна нести адміністративну відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.

Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивачу роз`яснено строки сплати штрафу, порядок оскарження постанови та порядок примусового виконання постанови про стягнення штрафу. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу.

Позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах та обов`язках, про що поставив власний підпис в оскаржуваній постанові.

Твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано.

Щодо витрат на правничу допомогу, то при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи і її складністю, витраченим часом адвоката і обсягом наданих послуг, ціною позову в поєднанні з граничним розміром витрат. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із системного аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Отже, витрати на правову допомогу у даній справі викладені у позовній заяві є безпідставними та необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити та розгляд справи проводити без його участі.

26 травня 2023 року представником позивача- адвокатом Штундюком О.А. до суду подано відповідь на відзив. В якій вказав, що у відзиві представник відповідача послався на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , як на доказ підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те, що до відзиву не долучено беззаперечних доказів, які б підтверджували вчинення, визначеного у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , правопорушення не надано, а саме по собі описання адміністративного правопорушення зазначене в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, так як постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, то в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Зокрема для підтвердження порушення, вказаного у оскаржуваній постанові, відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення. Проте, будь яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених статтями 121 та 126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, всупереч вимог статтей 77,78 КАС України, відповідачем не надано. Просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Штундюк О.А. до суду не з"явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи; від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до наступного .

11 квітня 2023 року поліцейським Кордиш К.В. винесено постанову серії БАБ №466330 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за чч.1, 2 ст.126, ч.2 ст.122, ч.1,6 ст.121, ч.2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Протокол про адміністративне правопорушення не оформлювався, згідно графи 7 додатки до постанови відсутні (а.с.7).

Як слідує з постанови, 11.04.2023 року в 16 год.32 хв. в с. Долинівка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом, при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, був відсутній поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, відсутнє дзеркало заднього виду, чим порушив п.п. 2.9 в; 2.1 а ;2.1г ; 9.2 б; 31.4,7а ПДР України (а.с.7).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є правомірність дій суб"єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обгрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.126, ч.2 ст.122, ч.1 та ч. 6 ст.121 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатацію без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність серед іншого за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Згідно до п. 2.1.г ПДР України,водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком( п.2.9 в ПДР України).

Згідно п. 9.2 б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. 31.4. ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України " Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України " Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1,2 статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи пре адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, наявність якої доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватися принципом " поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі "Кобець проти України".

Доказування має випливати з сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів і показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток з загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дії чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень, встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб"єкта владних повноважень обов"язок, аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, що свідчать про його правомірні дії.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Судом встановлено, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення, зафіксовано лише в оскаржуваній постанові та не підтверджується жодними іншими належними доказами.

Зважаючи на те, що будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення визначеного у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , до постанови та відзиву не додано, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення не може бути, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, так як постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, то в діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Для підтвердження порушення, вказаного у оскаржуваній постанові, відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення. Проте, будь- яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1, та ч. 2 ст..126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, всупереч вимог ст.ст.77,78 КАС України відповідачем не надано.

За таких обставин постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №466330, винесена поліцейським Кордиш Катериною Василівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч.1 та ч. 2 ст.126, КУпАП, підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 та п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) (п. 2) або закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3).

За таких обставин, постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не е суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1, 3 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу'.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльност в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI( далі- Закон № 5076-VI).

Статтею 19 Закону № 5076-VI передбачено, що видами адвокатської діяльності є. зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтерес фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатська діяльності, не заборонені законом.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовим витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов" язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною: стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про наданих правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката и здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

В силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 та ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обгрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до позову надано копії договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2023, акту прийому - передачі грошових коштів за виконані роботи по наданню професійної правничої допомоги від 20.04.23 року.

Згідно акту від 20.04.2023 адвокатом Штундюком О.А. виконано роботу, яка складається:

з юридичної експертизи документів -1,0 год; надання консультації - 1,0 год; підготовка та написання позовної заяви - 3,0 год; вартість виконаних робіт становить 4000,00 грн.

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються належними і допустимим доказами

При цьому, суд враховує, що справа не вважається складною, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність процесуальних документів також не є значними.

Враховуючи предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн є надмірним та необгрунтованим.

Отже, суд вважає, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00грн.,що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 77-78, 132,134,139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Визнати постанову серії БАБ №466330 від 11.04.2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесену поліцейським з РПП СПД №1 ВП № 2 ЖРУП сержантом поліції Кордиш Катериною Василівною - протиправною та її скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 та ч. 6 ст.121, ч.2 ст. 122, ч..1 та ч. 2 ст.126 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 (одну тисячу п"ятсот) гривень та сплачений судовий збір у розмірі 536,80 гривень .

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Сьомого апеляційного адмінстративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.І Лівочка