Справа № 127/12057/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/12057/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Волошин С.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

20 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Кушнір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №1 від 24.04.2023 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи на території України зобов`язаний дотримуватися норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і не зловживати своїми правами та не нехтувати обов`язками. ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, та ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 за №203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що визначені законом підстави для видворення позивача відсутні. В оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, які саме наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання зазначеного рішення, а наведенні обставини, які на думку відповідача, слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 24.04.2023 про примусове видворення, вже були предметом дослідження у справі № 127/19613/21, в якій позивач оскаржував рішення відповідача про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни. Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 29.09.2021 у справі № 127/19613/21, визнав протиправним та скасував рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 24.04.2023 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області Віталієм Мазуром прийнято рішенням № 1 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для його прийняття стало те, що в ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області та управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у м. Вінниці було виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами перевірок встановлено обставини, які слугували підставою для винесення рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності з вимогами частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 (з останніми змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 за № 203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції.

Також вказано, що належність ОСОБА_1 до громадянства України спростовується висновком службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року від 03.03.2020 за № 51/2020, затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_3 .

Згідно даного висновку паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23.09.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний таким, що оформлений з порушенням законодавства України та такий, який відповідно до пункту 108 Порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України, що затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 за № 320, є недійсним, та підлягає вилученню та знищенню.

Ще однією з підстав для винесення оскаржуваного рішення, згідно його мотивів, є те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20.07.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в зв`язку з порушенням правил перебування в Україні іноземців та ОБГ, та застосовано до нього покарання у виді штрафу.

Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що відповідно до отриманої інформації від управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України, РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області 28.11.2022 при проведенні службового розслідування на предмет виявлення порушень, згідно висновку від 28.11.2022 анульовано посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно рішення УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР від 02.03.2023 №08/00/008/ 12278 анульовано посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 22.05.2018 УПСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підтверджувало призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та особам з інвалідністю, відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які мають право на пенсію та особам з інвалідністю».

Також, відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 27.03.2023 за №6.5-4495/6-23, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України у м. Севастополь, окремих територіях підрозділів ГУ УДМС України в Донецькій області та УДМС України у Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження) ОСОБА_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертався. Заяв з приводу визнання безпосередньо в Україні його особою без громадянства, сприяння у добровільному поверненні з України, документування посвідкою на тимчасове проживання, оформлення дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне проживання, захисту в Україні, не виявлено.

Крім того, оскаржуване рішення ґрунтується й на тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою, що підтверджується проведеною перевіркою за прізвищем « ОСОБА_1 », яке раніше мав ОСОБА_1 . Вказане прізвище ним було змінено при одруженні з громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 05.07.2016 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, та ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, і стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не виконано свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел, необхідної для вирішення питання в першу чергу ідентифікації особи, а вже потім примусового видворення позивача. В оскаржуваному рішенні не наведено яка країна є країною походження особи, чи третьою країною, куди слід видворити особу, що є наслідком нереалізації відповідачем процедури ідентифікації особи, в тому числі і шляхом здійснення відповідних запитів, що в свою чергу робить оскаржуване рішення таким, яке неможливо буде виконати.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно із п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п.п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства;

Згідно із ч.1, 5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Абзацом 1 частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (з останніми змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023), передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Отже, примусове видворення з України, застосовується до іноземців та осіб без громадянства, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем/особою без громадянства в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець/особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення, в іншому ж випадку мають існувати обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Прийняттю рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства повинно передувати встановлення компетентним органом певних юридичних фактів та обставин, зокрема: наявність у особи правового статусу іноземця чи особи без громадянства; прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення (якщо відсутні підстави вважати, що особа буде ухилятись від його виконання); ухилення особи від виїзду після прийняття рішення про повернення. Поряд з цим за будь - яких обставин в наведених вище адміністративних процедурах особа, відносно якої вживаються такі заходи/приймаються такі рішення має бути однозначно ідентифікована та встановлена. Орган, який приймає рішення про примусове повернення/видворення з території України на підставі належних, допустимих, достовірних та головне достатніх доказів має встановити особу, відносно якої приймається відповідне рішення та визначити її правовий статус як іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №127/19613/21, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 . За результатами розгляду наведеної справи суд апеляційної інстанції суд констатував, що: 1. Висновок Департаменту з питань, громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 03.03.2020 № 51/2020 та матеріали службових перевірок не можуть бути підставою для позбавлення особи громадянства та носить виключно рекомендаційний характер. 2. Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, Єдина інформаційно аналітична система управління міграційними процесами ДМС України не містить інформації про визнання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку особою без громадянства. 3. Приймаючи висновок від 03.03.2020 № 51/2020 (який є підставою для прийняття оскаржуваного і у цій справі рішення), посадовою особою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Фроловою В.В. не вчинялись будь-які заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому суд зазначив, що не зрозуміло яким чином встановлено, що позивач є особою без громадянства. 4. Посадовою особою ДМС не з`ясовувалося коли, чи в установленому законом порядку позивач в`їхав та який термін останній перебував на території України, країну походження позивача, до якої він підлягає поверненню. 5. Представником відповідача не надано суду ні акту вилучення, ні довідки про вилучення паспорта.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, вказані обставини, яким судом вже надано оцінку у справі №127/19613/21, повторно стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 1 від 24.04.2023 про примусове видворення позивача з України. Водночас, вказані обставини залишаються нез`ясованими і станом на час розгляду цієї справи. Будь-яких додаткових підстав для прийняття рішення № 1 від 24.04.2023, окрім тих, які вже були предметом перевірки судів у справі № 127/19613/21 у оскаржуваному рішенні не наведено.

Зазначені додаткові обставини з приводу анулювання за висновком від 28.11.2022 посвідчення водія НОМЕР_2 , що видане на ім`я ОСОБА_1 , а так само анулювання за рішенням УСЗН (Правобережне) від 02.03.2023 № 08/00/008/ 12278 посвідчення серії НОМЕР_4 , що видане 22.05.2018 УСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , в розумінні закону, не є підставою для примусового видворення особи з території України.

Відповідно до п.1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150 якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно із листом Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань у Вінницькій області від 26.05.2020 № 2027/55/101/03-2020 органи національної поліції звертались до начальника Управління ДМС України у Вінницькій області Б. Наливайка з питання проведення перевірки на предмет встановлення обставини громадянином якої держави являється ОСОБА_1 .

Водночас, матеріли справи не містять будь-яких відомостей (інформації, документів), з яких би вбачалось виконання УДМС України у Вінницькій області вимог п.1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150, при тому, що для вирішення вказаного питання на адресу вказаного органу було направлено відповідне звернення органів національної поліції.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували громадянство особи ОСОБА_1 , та інформації щодо наявності у нього статусу особи без громадянства, такі обставини за результатами перевірок не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

Верховний Суд у своїй постанові від 31.05.2021 у справі № 473/2320/20, розглядаючи справу з подібним предметом спору зазначив наступне, що з аналізу положень статті 289 КАС України слідує, що визначена цією нормою процедура може бути застосована виключно до іноземців або осіб без громадянства та передбачає затримання таких осіб з примусовим поміщенням в пунктах тимчасового перебування на визначений строк. Застосовуватися такі заходи можуть у виключних випадках, зокрема, у разі вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців за умови відсутності у іноземців або осіб без громадянства документа, що дає право на виїзд з України. Ця процедура не може бути застосована до громадян України.

При цьому, розглядаючи цю категорію спорів, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, за наведеного правового регулювання і доводів касаційної скарги, колегія суддів повинна відповісти на питання: чи можуть застосуватися до відповідача такі базові поняття як "іноземець" чи "особа без громадянства", та, відповідно, чи належить він до суб`єктів, стосовно яких за правилами статті 289 КАС України дозволено за певних умов задля досягнення легітимних цілей застосовувати такий захід як затримання особи з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, тобто обмеження свободи такої особи.

Аналіз наведених норм Закону № 2235-ІІІ та Закону № 3773-VI у їх логічному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства є особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону. Натомість, громадянином України є особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. У такому разі між фізичною особою - громадянином України і Україною виникає відповідний правовий зв`язок, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Верховний Суд наголосив, що адміністративний суд у межах розгляду позовної заяви про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з заходів, визначених у статті 289 КАС України не є органом, уповноваженим надавати оцінку документам на предмет їхнього підроблення. Факт підроблення документів може бути встановлено виключно у межах кримінального судочинства.

Сумніви органу Державної міграційної служби у тому, що відповідач є тією самою особою, на ім`я якої пред`являє документи, мають вирішуватися в установленій законом процедурі, та не надають органам міграційної служби достатніх підстав стверджувати, що особа є іноземцем чи особою без громадянства, до якої можливо застосувати процедуру затримання з метою ідентифікації на підставі приписів статті 289 КАС України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та достовірних доказів того, що в межах кримінального провадження (належної процедури) встановлено факт підробки паспорту ОСОБА_1 , а так само не доведено (судом не встановлено) громадянином якої держави являється ОСОБА_1 (чи має правовий статус іноземця), чи можливо він являється особою без громадянства, що, в розумінні ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є необхідним та обов`язковим для прийняття рішення про примусове видворення особи з території України.

Встановлено, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває адміністративна справа № 127/11472/23 (провадження № 2-а/127/95/23) за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2023 вказаний позов залишався без руху, адже позовна заява не містить докази на підтвердження прийняття рішення про примусове видворення відповідача за межі України та відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації, що є обґрунтуванням підстав позову.

На виконання наведеної ухвали суду від 21.04.2023 у справі № 127/11472/23 УДМС України у Вінницькій області прийняло рішення № 1 про примусове видворення позивача з України (оскаржуване рішення).

Таким чином, УДМС України у Вінницькій області не надавши належної правової оцінки зазначеним в ухвалі судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі № 127/11472/23 обставинам, поза межами визначеної законом адміністративної процедури, не ідентифікувавши належним чином особу, відносно якої ухвалено оскаржуване рішення, не визначивши її правовий статус як іноземця чи особи без громадянства, винесло рішення про примусове видворення позивача з України.

Станом на час ухвалення рішення у даній справі, рішення у справі № 127/11472/23 не ухвалено.

Отже, не здійснивши в належній процедурі ідентифікацію особи, відповідач ухвалив рішення від 24.04.2023 № 1 про примусове її видворення з України, стверджуючи в оскаржуваному рішенні про те, що таку ідентифікацію особи уже проведено, та таку особу ідентифіковано як ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надаючи жодних належних та достовірних документальних підтверджень наведеній обставині. Відповідач, надав до суду доказів щодо встановлення правового статусу особи як іноземця або особи без громадянства, що отримується за результатами здійснення відповідних (в тому числі міжнародних) запитів до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця. Також в матеріали справи не міститься інформації (доказів), яка саме країна визначена країною походження ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення про примусове видворення позивача як ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконано обов`язку щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел, необхідної для вирішення питання в першу чергу ідентифікації особи, а вже потім примусового видворення позивача. В оскаржуваному рішенні не наведено яка країна є країною походження особи, чи третьою країною, куди слід видворити особу, що є наслідком нереалізації відповідачем процедури ідентифікації особи, в тому числі і шляхом здійснення відповідних запитів, що в свою чергу робить оскаржуване рішення таким, яке неможливо буде виконати. Тому, рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №1 від 24.04.2023 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.