Справа № 208/252/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2023 року Справа № 208/252/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 24 Прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (м. Могилів-Подільськ) про визнання протиправним та скасування рішення, -
В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала адміністративна справа № 208/252/23 за позовом ОСОБА_1 до 24 Прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (м. Могилів-Подільськ), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону в особі інспектора ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільськ» майстер-сержанта Ірини Париш №2193 від 30.12.2022 року про відмову в перетинанні громадянином України ОСОБА_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07 травня 2009 року, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.01.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
На підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2023 року про передачу справи для розгляду за підсудністю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до 24 Прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (м. Могилів-Подільськ) про визнання протиправним та скасування рішення.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року, адміністративна справа № 208/252/23, номер провадження 281СП/160/7889/23, була розподілена головуючому судді Лозицькій І.О.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 прибув до Державного кордону України для виїзду за кордон. Під час проходження паспортного контролю позивачем надано співробітникам Державної прикордонної служби України наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон; довідку Кам`янського РТЦК та СП для виїзду за кордон здобувачеві фахової перед вищої освіти, студентський квиток; договір на навчання за очною формою бакалаврату.
Однак, 30.12.2022 року інспектором ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільськ» майстер-сержантом ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України №2193.
Позивач вказує, що в рішенні зазначено, що ОСОБА_1 не має права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану.
При цьому, позивач звертає увагу, що йому відмовлено у перетині кордону без зазначення конкретних посилань на норми законодавчих актів.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 20.04.2023 року суддею Лозицькою І.О. прийнято до свого провадження адміністративну справу №208/252/23, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Заперечуючи проти позову відповідач надав свій відзив на позов, який долучено до матеріалів справи.
Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону України позивачем, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянином України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року під час дії воєнного стану на території України.
Відповідач зазначає, Правилами перетинання державного кордону України визначено випадки, в яких у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, окрема категорія громадян України, якій у відповідний період обмежено право на виїзд за межі України, може на законних підставах перетинати державний кордон за наявності статусу та належних підтверджуючих документів.
Відповідач вказує, що такі обмеження, окрім національного законодавства, також узгоджуються ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно вказаного Протоколу обмеження права залишати свою власну країну можуть бути законно застосовані в інтересах національної безпеки.
Відповідач також звертає увагу, що згідно п. 2-6 Правил перетинання державного кордону України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-1 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призиву на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, зазначених в абзацах 2 8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На думку відповідача, правові підстави для задоволення позову немає, тому просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Заводським РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07.05.2009 року.
Відповідно до договору на навчання за очною формою бакалаврату на економічному факультеті, укладеного 01.10.2021 року між позивачем та Вищою школою економіки в місті Стальова Воля, позивача зараховано на денну форму навчання 1 ступеня на Економічний факультет з 2021/2022 навчального року.
Згідно зі свідоцтвом, виданим заступником ректора з організації навчального процесу магістром ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийнято на навчання з 01.10.2021 року до 30.09.2024 року.
Судом встановлено, що Кам`янським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано довідку від 06.10.2022 року №1/1124 для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторати, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти військовозобов`язаному ОСОБА_1 , військовий квиток (тимчасове посвідчення) військовозобов`язаного серії НОМЕР_4 від 28.10.2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що він відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», має право на відстрочку від призиву на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.
Із вказаної довідки вбачається, що заперечень щодо виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має.
Однак, під час проходження паспортного контролю 30.12.2022 року інспектором ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільськ» майстер-сержантом ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України №2193.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009р. №1710- VI (далі - Закон №1710-VI).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Пунктом 1 ч.3 ст.2 Закону №1710-VI визначено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон.
Згідно із п.1 ч.4 ст.2 Закону №1710-VI прикордонний контроль включає перевірку документів.
Під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб регулює Закон України "Про правовий режим воєнного стану " від 12.05.2015р. №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015р. № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено на часткову зміну статті 1Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX(зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Також, Указом Президента України від 07.11.2022 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану».
Як вбачається за матеріалів справи, позивач 30.12.2022 року намагався перетнути кордон України, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 року №1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закон №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України" Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021р. №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993р. № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995р. №57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до п.2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно зі статтею 23 Закону №3543-ХІІне підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Як вже було встановлено судом, позивач є студентом Вищої школи економіки в місті Стальова Воля, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до довідки Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 06.10.2022 року №1/1124 відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_1 має право на відстрочку від призиву на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.
З огляду на зазначене, слідує, що позивач, у відповідності до статті 23 Закону №3543-XII, станом на 13.11.2022р. (під час спроби перетину державного кордону) не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а Кам`янське РТЦК та СП на військовому обліку в якому знаходиться позивач, не заперечував щодо виїзду ОСОБА_1 за кордон для продовження навчання за кордоном.
Водночас суд зауважує, що посилання відповідача на обмеження щодо заборони виїзду за межі України осіб, визначених в абзацах другому-восьмому частини третьої статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на період дії правового режиму воєнного стану, не застосовуються до здобувачів фахової передвищої освіти та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Так, відповідно до вкладених в позовній заяві обставин, які не заперечуються відповідачем, вбачається, що під час проходження паспортного контролю ОСОБА_1 надано співробітникам Державної прикордонної служби України наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон; довідку Кам`янського РТЦК та СП для виїзду за кордон здобувачеві фахової перед вищої освіти, студентський квиток; договір на навчання за очною формою бакалаврату.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо наявності у позивача права на перетин державного кордону України, пред`явивши під час перетину державного кордону вказані вище документи.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.14 Закону №1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
В свою чергу в оскаржуваному рішенні зазначено, що громадянин України ОСОБА_1 не має права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21 січня 1994 року (далі по тексту - Закон України №3857-XII) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:
1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;
3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;
4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;
5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;
9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.
10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Проте, відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної з визначених статтею 6 Закону України №3857-XII підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України.
Таким чином, судом встановлено, що у оскаржувану рішенні не надано оцінку поданим позивачем документам на підтвердження підстави для виїзду за кордон.
Відповідачем не вказано такого переліку також і поданому до суду відзиві.
При цьому, суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.
Щодо посилань представника відповідача у відзиві на приписи п.2-6 Правил перетинання Державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, суд зазначає що в оскаржуваному рішенні не зазначено посилань на вказані приписи Правил №57, як на підставу для прийняття даного рішення.
Тобто, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не ґрунтувався приписами п.2-6 вищевказаних Правил, відповідно такі посилання представника відповідача у відзиві не можуть свідчити про правомірність оскаржуваного рішення.
З урахуванням вищезазначеного та положень вказаної ч.2 ст.2 КАС України, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню на предмет його відповідності наведеним критеріям суд зазначає, що таке рішення прийняте без дотримання принципу рівності перед законом, є необґрунтованим та непропорційним.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 24 Прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (м. Могилів-Подільськ).
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до 24 Прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (м. Могилів-Подільськ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону в особі інспектора ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільськ» майстер-сержанта Ірини Париш №2193 від 30.12.2022 року про відмову в перетинанні громадянином України ОСОБА_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07 травня 2009 року, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.06.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька