Справа № 460/8443/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2023 року м. Рівне №460/8443/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Ніни Гудими, розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, і

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі, -відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі, відповідач 2, Сарненський РТЦКСП), яким просив:

визнати протиправними дії відповідачів, що полягають у не звільненні з військової служби позивача на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 ;

зобов`язати Сарненський РТЦКСП звільнити позивача з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 .

В позовній заяві позивач вказує, що набув право на звільнення зі служби у зв`язку з висновком ЛКК №49 від 31.01.2023 про те, що матір позивача ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги довічно. З огляду на те, що брат позивача ОСОБА_3 , який був призваний до військової служби 19.03.2021, зник безвісти 26 березня 2022 під час відбиття наступу в н.п. Попасна, і наявні сімейні обставини щодо необхідності здійснення догляду за хворою матір`ю, позивачем 28.02.2023 Сарненському РТЦКСП подано рапорт про звільнення зі служби з відповідними доказами. Проте, у звільненні з військової служби відмовлено, оскільки Рівненським ОТЦКСП листом від 09.03.2023 №9/216 повернено без реалізації клопотання щодо наявності підстав для звільнення позивача у зв`язку з відсутністю підтверджених вимог, визначених Законом України «Про соціальні відпустки» щодо необхідності здійснення постійного стороннього догляду військовослужбовцем. Вважає дії відповідачів щодо не звільнення з військової служби протиправними, оскільки наявні визначені пп. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу підстави для його звільнення з військової служби. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 04.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк Рівненський ОТЦКСП подав відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що додана до рапорту позивачем довідка ні за формою, ні за змістом не відповідає вимогам наказів Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 та від 14.02.2012 №110. Стверджує, що висновок лікарсько-консультативної комісії не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду над особою, віком понад 18 років, окрім прямо визначених випадків. А тому відсутні підстави для звільнення позивача за пп. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу. Крім того, відповідач 2 зазначив, що позивач не підпадає під визначену Законом України «Про соціальні послуги» категорію осіб-надавачів соціальних послуг. З таких підстав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач 2, Сарненський РТЦКСП, подав відзив, яким також просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 військовослужбовці на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби через такі сімейні обставини як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Отже, для осіб, які потребують постійного стороннього догляду віком понад 18 років, має бути отриманий висновок медико-соціальної експертної комісії, а не медичний висновок ЛКК. Таким чином, надані позивачем до рапорту документи не дають підстав для його звільнення.

01.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що першочерговим і визначальним є медичні показники здоров`я особи, наявність відповідного діагнозу, які обмежують життєдіяльність особи та свідчать про необхідність надання їй соціального захисту та допомоги. Відповідачами не доведено, що заключення ЛКК №49 від 31.01.2023 є недійсним. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 16.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін та у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний за призовом на військову службу під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, та з 25.02.2022 по даний час проходить військову службу у Сарненському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на посаді стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони Сарненського РТЦКСП, що підтверджується довідкою Сарненського РТЦКСП від 11.02.2023 №68 та не заперечується учасниками справи.

Згідно із Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.05.1985 батьками позивача є: мати - ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 .

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.01.2023.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.02.1968, у позивача був брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до сповіщення сім`ї №17 від 25.07.2022 (вих.№2/1615 від 25.07.2022), виданого Першим відділом Кам`янець-Подільського РТЦКСП, ОСОБА_3 , 1968 р.н., призваний 19.03.2021 на військову службу Дунаєвецьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Хмельницької області, зник безвісти 26.03.2022 під час відбиття наступу в н.п. Попасна.

Заключенням лікарсько-консультативної комісії (далі, - ЛКК) від 31.01.2023 №49, виданим КНП «Сарненський ЦПМСД», встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потребує постійної сторонньої допомоги довічно.

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №12/08-398 від 17.02.2023, виданого комісією Тутовицького старостинського округу Сарненської міської ради, ОСОБА_2 , 1942 року народження, жителька села Тутовичі Сарненського району Рівненської області, проживає з сином, який на даний час служить в ЗСУ, у власному житловому будинку. Заявниця ОСОБА_2 хворіє та потребує постійного стороннього догляду (надані довідки з мед.установ).

Згідно з довідкою №09-13-09/131 від 17.02.2023, виданою адміністратором ЦНАП Сарненської міської ради, за адресою: Україна, Рівненська область, Сарненський район, с. Тутовичі, вул. Наумця, буд.91 зареєстровано 2 (дві) особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказане також підтверджується витягами з реєстру Сарненської територіальної громади від 20.02.2023.

28.02.2023 позивачем подано рапорт на ім`я командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю (а.с.12). До рапорта, серед переліку інших документів, зокрема, додано копію заключення ЛКК №49 від 31.03.2023 ОСОБА_2 (матері).

Листом від 09.03.2023 №9/216 відповідач 2, Рівненський ОТЦКСП, повідомив, що клопотання щодо наявності підстав для звільнення старшого солдата ОСОБА_1 повертається без реалізації у зв`язку з відсутністю підтверджених вимог, визначених Законом України «Про соціальні послуги», щодо необхідності здійснення постійного стороннього догляду військовослужбовцем (а.с.26).

Вважаючи дії відповідачів щодо не звільнення його з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18.08.2023 року.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт і просив його звільнити з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком (заключенням) лікарсько-консультативної комісії від 31.01.2023 №49, виданим КНП «Сарненський ЦПМСД» щодо ОСОБА_2 , яку позивач долучив до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. У цьому висновку вказано про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги довічно.

Однак, відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено у відзивах на позовну заяву, вважає, що висновок ЛКК не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення такого догляду над особою, віком понад 18 років.

Разом з цим, у листі від 09.03.2023 №9/216 Рівненський ОТЦКСП підставою для повернення рапорту позивача без реалізації зазначив відсутність підтверджених вимог, визначених Законом України «Про соціальні послуги» щодо необхідності здійснення постійного стороннього догляду військовослужбовцем.

Такі підстави відмови у задоволенні рапорту про звільнення та обґрунтування причин повернення рапорту позивача без реалізації, суд вважає помилковими і необґрунтованими, позаяк позивач звертався з рапортом щодо його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, а не з підстав надання ним соціальних послуг згідно із Законом України «Про соціальні послуги». Жодних доказів того, що позивач мав намір здійснювати надання соціальних послуг за нормами вказаного Закону, відповідачами суду не надано і матеріали справи не містять.

Водночас, як свідчить зміст заяв по суті (позовної заяви, відзивів, відповіді на відзив) предметом спірних правовідносин є допустимість висновку ЛКК №49 від 31.01.2023 року для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

Підпунктом 1 п. 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 року №189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 року за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

З приводу наданого позивачем висновку (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я суд погоджується з аргументами відповідачів, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його матір`ю, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідачів щодо його не звільнення зі служби.

У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №49 від 31.01.2023 року, виданий КНП «Сарненський ЦПМСД», не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки і Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 червня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Грабник, буд. 4,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 08060817)

Суддя Н.С. Гудима