Справа № 380/7783/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/7783/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 1-1319 від 25.08.2022 на суму 6244,80 грн.

В обґрунтування позову зазначено те, що позивачу на праві власності належать нежитлова будівля телятника. Вважає, що відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, визначено, що вищевказана будівля не є об`єктом оподаткування. Відтак вважає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області протиправно складено та направлено оскаржуване податкові повідомлення-рішення, у зв`язку з тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нараховано податкові зобов`язання з експлуатації будівель сільськогосподарського призначення. Відтак позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 17.04.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 38605 від 25.05.2023), в якому проти позову заперечив. В обґрунтування зазначив, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (телятник) загальною площею 1040,80 кв м, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що в матеріалах справи відсутній експертний висновок щодо приналежності об`єкту нерухомості (телятника) до певного класу будівель, виданий ДНДІАСБ. Відповідач зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що об`єкт нерухомості - телятник, який за своїм прямим призначенням призначений для використання в сільськогосподарській діяльності, використовувався (прямо чи побічно) з 25.10.2021 року у виробництві сільськогосподарської продукції ФГ «Довгань-Агро», як про це стверджує позивач у позовній заяві. Стверджує, що позивачем не надано і доказів того, що телятник з 01.01.2021 - 24.10.2021 року використовувався у виробництві сільськогосподарської продукції фізичної особи ОСОБА_1 . Просив відмовити у задоволенні позову.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 43825 від 13.06.2023) у якій навів доводи аналогічні тим, які викладені у позовній заяві.

Суд, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими вони обґрунтовуються, встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16886269 від 03.12.2007 року, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач є власником нежитлової будівлі (телятник), яка знаходиться за адресою: Львівська область Золочівський район с/рад Сновицька урочище Закарпаття 6.

Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 301293946 від 12.05.2022, з 22.11.2021 на підставі акта приймання-передавання майна до складеного капіталу Фермерського господарства «ДОВГАНЬ-АГРО», серія та номер: 2654, 2655, виданий 25.10.2021, вищевказану нежитлову будівлю (телятник) передано у власність Фермерському господарству «ДОВГАНЬ-АГРО».

Згідно з довідкою про наявність у фізичної особи земельних ділянок № 204 від 20.03.2020 року, виданої Золочівським РВ УМВСУ у Львівській області, у ОСОБА_1 наявні земельні ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,82 га), надані йому у розмірах, встановлених Земельним кодексом України, що відповідно до Податкового кодексу України є підставою для не включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходів, отриманих від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та перероблена безпосередньо фізичною особою на цих ділянках.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № 1-1319 від 25.08.2022 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 6244,80 грн.

Позивач вважає вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним і таким, що слід скасувати, тому звернувся до суду за захистом своїх прав із позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У Податковому кодексі України (далі - ПК України) поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якого сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, це визначення застосовується для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України і не застосовується у спірних правовідносинах щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, урегульованих розділом ХІІ «Податок на майно».

Відповідно до статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», якою передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавством з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України (далі ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГК України підприємництво в Україні здійснюється в будь-яких організаційних формах, передбачених законом, на вибір підприємця.

Згідно із ч. 1 ст. 47 ГК України держава гарантує усім підприємцям, незалежно від обраних ними організаційних форм підприємницької діяльності, рівні права та рівні можливості для залучення і використання матеріально-технічних, фінансових, трудових, інформаційних, природних та інших ресурсів.

Для здійснення економічної діяльності у галузі сільського господарства, позивач міг або зареєструватися фізичною особою-підприємцем, або здійснювати таку діяльність через створення відповідної юридичної особи.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень здійснював підприємницьку діяльність через створену ним, як єдиним засновником, юридичну особу, а саме: ФГ «ДОВГАНЬ-АГРО».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що використання, належних позивачу, як засновнику ФГ «ДОВГАНЬ-АГРО», на праві власності телятника відповідає необхідній ознаці сільськогосподарського товаровиробника, що передбачає застосування до його будівель та споруд, що призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, податкової пільги у вигляді неоподаткування таких об`єктів.

Відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, віднесені до підрозділу «Будівлі нежитлові» «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (клас 1271) включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

При ухваленні цього рішення суд також звертає увагу на таке.

З аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, видно, що поняття «платник податку» не є тотожним поняттю «об`єкт оподаткування». При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт, як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є належність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року по справі № 0340/1905/18.

Так, належне позивачу нерухоме майно відноситься до будівель, споруд сільськогосподарського товаровиробника, бо є свинарниками та офісом-ваговою (призначене для зважування продукції), відтак призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності господарюючого суб`єкта, засновником якого є позивач.

Крім того, ГУ ДПС у Львівській області не надано доказів, що ОСОБА_1 , використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що телятник, що належить позивачу на праві приватної власності не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним відтак підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд також враховує, що оподаткування спірних об`єктів нерухомого майна позивача неодноразово було предметом судового розгляду, та у справах № 380/17649/21, № 380/30/22 винесено рішення на користь позивача, у яких встановлено відсутність підстав для оподаткування таких об`єктів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак в силу приписів ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (80753 Львівська область Золочівський район с. Сновичі; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026 м. Львів вул. Стрийська 35; код ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.08.2022 № 1-1319 на суму 6244,80 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Качур Р.П.