Справа № 380/2338/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2338/20 пров. № А/857/3458/23
А/857/5834/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Кожухар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року про встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення та від 15 березня 2023 року з питань визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, прийняті суддею Сакалошем В.М. у м.Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Рішенням суду від 21.05.2020 позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) задоволено частково (набрання законної сили 10.09.2020). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи із розміру 80% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою судді від 20.10.2022 заяву про встановлення судового контролю задоволено, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 21.05.2020 у справі № 380/2338/20.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2023 апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративний справі №380/2338/20 - без змін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 встановлено ГУ ПФУ у Львівській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі № 380/2338/20 - десять днів з дня набрання законної сили цією ухвалою суду.

Суд виходив з того, що станом на 17.02.2023 звіт про виконання судового рішення від Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області до суду не надходив.

08.03.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області по виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2022 у справі №380/2338/20 в частині виплати заборгованості з пенсії та зобов`язання здійснити вичерпні заходи на виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 заяву ОСОБА_1 подану в порядку ст. 383 КАС України по справі №380/2338/20 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області з невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 по справі №380/2338/20; зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли не виконанню рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 по справі №380/2338/20 в частині виплати заборгованості пенсії по рішенню суду - 58558,68 грн. після її перерахунку; встановлено ГУ ПФУ у Львівській області строк для надання відповіді про виконання вказівок цієї ухвали 30 календарних днів від дня її отримання.

Суд виходив з того, що частиною 1 статті 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Відповідач до цього часу, не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №380/2338/20, допустив протиправну бездіяльність та порушив підтверджені рішенням суду права позивача.

Окрім того, посилання відповідача на відсутність коштів на проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005).

Не погодившись із ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 про встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення та від 15.03.2023 з питань визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційні скарги. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвали із порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу від 17.02.2023 покликається на те, що на виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 у справі № 380/2338/20 Головним управлінням 17.11.2022 за №1300-5902-8/107706 до Львівського окружного адміністративного суду подано звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі № 380/2338/20. Зазначений звіт Головним управлінням керовано рекомендованою кореспонденцією на адресу суду, а також на електронну адресу суду.

Проте, в оскаржуваній ухвалі від 17.02.20.23 у справі № 380/2338/20 судом зазначено наступне, що станом на 17.02.2023 звіт про виконання судового рішення від ГУ ПФУ у Львівській області до суду не надходив. Просить скасувати ухвалу.

В обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу від 15.03.2023 зазначає, що ч.4 ст.383 КАС України передбачає, що заяву, зазначену в частині першій цієї статті може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Водночас, з підстав, зазначених у заяві, поданій в порядку статті 383 КАС України від 08.03.2023 ОСОБА_1 вже звертався до суду, а саме із заявою від 24.09.2022 в

порядку статті 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням

судового рішення (копія заяви міститься в матеріалах судової справи).

Отже, заявником пропущено строк звернення із заявою в порядку ст. 383 КАС

України.

Частина 5 статті 383 КАС України передбачає, що у разі відповідності заяви

вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку

письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з

дня її отримання.

Водночас, норма даної статті не передбачає зобов`язання виконання судового рішення, а лише визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень.

Зазначено, що 30.10.2020 державним виконавцем було винесено постанову про

відкриття виконавчого провадження ВП № 63448490.

02.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення

виконавчого документа стягувачу. Таким чином, заявником не дотримано всіх вимог, передбачених у ч. 1 ст. 383 КАС України.

Станом на 01.10.2021 ГУ ПФУ у Львівській області на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду надійшло та використано 9 577,4 тис. грн.

Це забезпечило погашення заборгованості з пенсійних виплат по судових рішеннях з датою надходження їх до боржника по 11.11.2019 включно. Виходячи з наведеного, непогашеною залишається заборгованість з пенсійних виплат по судовим рішенням з датою надходження їх з 12.11.2019.

У листопаді 2022 Головним управлінням проведено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили 30.04.2020.

У грудні 2022 - проведено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили по 08.07.2020.

Зазначено, що станом на березень 2023 готується до виплати заборгованість за рішеннями суду, які набрали законної сили з 09.07.2020 по 30.07.2020.

Окрім цього вказується, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із воєнною агресією російської федерації проти України, запроваджено воєнний стан.

Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень.

Звернуто увагу на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20.05.2021 № 42/5465/18, від 13.06.2018 № 757/29541/14-а, в ухвалі від 05.06.2019. Вказаними судовими рішеннями підтверджено правомірність дій органів Пенсійного фонду України в частині невиплати коштів, а саме щодо невиконання судового рішення через відсутність відповідного бюджетного забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Статтею 129-1 Основного Закону України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтями 2 та 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У статті 370 КАС України закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення зумовлює відповідальність, встановлену законом.

Стаття 382 цього Кодексу передбачає можливість судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а стаття 383 цього Кодексу визначає право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

У Рішенні від 26 червня 2013 № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 1291 Конституції України та статтями 2, 14, 370 КАС України.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачено статтею 382 КАС України.

Відповідно до частини першої загаданої процесуальної норми суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021 у справі №9901/598/19.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацом другим пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Судом із КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що 21.11.2022 (зареєстрований під вхідним №73152) на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшов звіт на виконання ухвали від 17.11.2022 №107706, поданий ГУ ПФУ у Львівській області.

Однак, у матеріалах справи згаданий документ відсутній. Крім того, судом всупереч вимогам ст.382 КАС України, не надано оцінки такому звіту на не постановлено відповідної ухвали. Натомість, ухвалою від 17.02.2023 встановлено новий строк для подання звіту - десять днів з дня набрання законної сили ухвалою суду, при цьому зазначивши, що станом на дату постановлення спірної ухвали звіт про виконання судового рішення не надходив на адресу суду, що не відповідає дійсності.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 про встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення.

Із матеріалів справи судом також встановлено, що в подальшому, 23.02.2023 та 24.02.2023 ГУ ПФУ у Львівській області подано звіт на виконання ухвали від 17.02.2023 № 26014 від 23.02.2023 у справі №380/2338/20, за результатами розгляду якого постановлено ухвалу від 27.02.2023 про прийняття звіту про виконання рішення суду. Колегія суддів звертає увагу на те, що звіт на виконання ухвали від 17.11.2022 №107706 та звіт від 23.02.2023 №26014 є аналогічними за своєю суттю.

Щодо оскарження ухвали від 15 березня 2023 з питань визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З цього приводу Велика Палата неодноразово зазначала, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Однак варто зазначити й про те, що невиконання або несвоєчасне виконання постановленого на користь особи рішення суду є порушенням (обмеженням) права на справедливий суд.

Передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України строк, упродовж якого особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є спеціальним строком звернення до адміністративного суду, який від загального строку відрізняється лише своєю тривалістю (є коротшим) і обумовлюється специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (ясності) у спірних правовідносинах потрібно досягнути якомога швидше.

Власне установлений частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденний строк звернення особою-позивачем з відповідною заявою передбачає, що така особа має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності на стадії виконання судового рішення упродовж цього відтинку, щойно дізнається або не могла не дізнатися, що суб`єкт владних повноважень діє відносно неї протиправно (видає не ті рішення або не видає відповідних рішень, займає пасивну позицію щодо виконання рішення суду, вдається до інших подібних дій).

Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження.

Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

З приводу покликання апелянта на пропуск позивачем строку звернення із заявою, колегія суддів зазначає наступне.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався із заявою від 26.09.2022 про встановлення судового контролю, за результатами розгляду якої, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 (залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2023) таку заяву було задоволено та встановлено судовий контроль.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №9901/226/19 зазначила, що суд мав би звернути увагу на конкретні обставини справи, зокрема на поведінку заявника, на його дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готування до звернення до суду, та оцінювати їх у сукупності, а не обмежитись формальним застосування положень частини четвертої статті 383 КАС України.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia №2, пункт 68) заначив, що особа, яка домоглася визнання держави винуватою за рішенням суду, не повинна розпочинати окремі процедури правозастосування по закінченню провадження. Забезпечити виконання рішення проти держави є зобов`язанням державних органів влади («Яворівська проти Росії» Yavorivskaya v. Russia, пункт 25) від дати, коли рішення стає обов`язковим і обґрунтованим («Бурдов проти Росії» Burdov v. Russia №2, пункт 69).

На думку колегії суддів, позивач не був байдужим (інертним) до ситуації щодо невиконання рішення суду і діяв активно та добросовісно всіма доступними йому засобами, відтак, підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду немає.

Однак, враховуючи те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, то підстави для задоволення зави, поданої в порядку ст.383 КАС України відсутні. Причому слід звернути увагу, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 в цій же справі прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про виконання рішення суду від 21.05.2020. Ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала чинності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення заяви.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року про встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення скасувати.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду 15 березня 2023 року з питань визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №380/2338/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.06.2023.