Справа № 200/3060/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Справа№200/3060/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., секретаря судового засідання Мухіної Є.О., за участю представника позивача Львова А.Л., представника відповідача Попової І.В., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що у листопаді 2021 року позивач звернувся до податкового органу, в якому знаходиться на обліку, - Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, із листом від 29.10.2021 №1139-1/146, в якому посилаючись на ч.1 п.52.1, п.52.2 ст.52 Податкового кодексу України (далі ПК України), просив надати індивідуальну податкову консультацію щодо можливості визначення маси розміщуваних відходів та включення їх до бази оподаткування екологічним податком без врахування води/вологи, яка міститься в цих відходах. Необхідність такого звернення була зумовлена тим, що відповідно до п.249.6 ст.249 ПК України, суми екологічного податку, який справляється за розміщення відходів, обчислюються, виходячи з їх виду (класу) та обсягів в тонах. Внаслідок особливостей технологічного процесу утворення даних відходів (хвостів фабрик збагачувальних (кек) відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках) їх вага при розміщенні включає вагу вологи/води, яка згодом збирається та використовується в технологічному циклі їх зберігання (для подавлення пилу та ущільнення слоїв породи при формуванні породного відвалу). Відповідно маса відходів зменшується на масу води/вологи що містилася в них. Вода не є забруднюючою речовиною, отже її маса, на думку платника податку, не є об`єктом оподаткування. Позивач зазначив, що 30.11.2021 ним за вхідним №829-2/146 було отримано від відповідача лист від 18.11.2021 року №5816/6/32-00-51-04-23, згідно якого індивідуальну податкову консультацію по порушеному позивачем питанню було направлено до ДПС України для розгляду питання про внесення відомостей до єдиного реєстру індивідуальних консультацій. Позивач зауважив, що 01.02.2022 року ним було отримано індивідуальну податкову консультацію від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зміст даної індивідуальної податкової консультації зводиться до цитування норм законодавства, які позивач сам зазначав у запиті про надання індивідуальної податкової консультації. Позивач наголосив на тому, що прямої відповіді на питання, поставлені ним у запиті на отримання індивідуальної податкової консультації податковим органом йому надано не було. Позивач зазначив, що відповідно до пп.52.1 52.3 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом, а не двох місяців як це було виконано відповідачем. Позивач закцентував свою увагу на тому, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Позивач зазначив, як передбачено п.53.2 ст.53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які на думку такого платника податків суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору та протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування індивідуальної податкової консультації контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язаний надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію. Позивач зауважив, що зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. Представник позивача просив визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію відповідача від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язати відповідача надати позивачу в письмовому та/або електронному вигляді індивідуальну податкову консультацію з порушеного питання з урахуванням висновків суду.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що позивач листом від 29.10.2021 №1139-1/146 (вх.№13/37-21/ІПК) звернувся до нього про надання індивідуальної податкової консультації щодо визначення фактичної маси розміщуваних відходів, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках та врахування їх вологості при сплати екологічного податку. Відповідач зазначив, що стосовно визначення кількості вологи у відходах - відповідно до статті 19-1 Податкового кодексу України, до функцій податкових органів не належить, здійснення аналізу щодо виключення/не виключення викиду дренажних вод в гідрографічну мережу поверхневого липневого стоку з поверхні породного відвалу, визначення маси води/вологості, яка міститься у розміщуваних відходах, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках. Відповідач зауважив, що відповідно до вимог пункту «в» статті 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Тобто, саме на платника податку покладено обов`язок визначити склад відходів, у якій кількості води/вологи використовується для технологічного процесу утворення даних відходів. Відповідач зазначив, що позивач повторно використовує воду, яка має певний технологічний стан, але при цьому не надає документального підтвердження щодо стану якості води та збагачувальні фабрики повинні мати, як правило, повністю замкнений водний цикл водно-шламового господарства з оборотним технічним водопостачанням. Оборотні води збагачувальних фабрик представлені гідросумішшю, яка складається з трьох фаз: рідкої, твердої і газоподібної. Рідка фаза це, як правило, шахтна вода, газоподібна розчинене у воді повітря, тверда частинки мінерального (в основному породні) й органічного походження. Шкідлива дія оборотних вод вуглезбагачувальних фабрик, у першу чергу, обумовлюється їхнім високим ступенем мінералізації солями жорсткості. Крім завислих нерозчинних речовин, в оборотних водах вуглезбагачувальних фабрик збільшується вміст розчинних солей. Встановлено, що мінералізація оборотної води не залежить від марки збагачуваного вугілля, його зольності, вмісту піритної сірки. Вона визначається тільки вмістом сульфатної сірки і складом мінеральних домішок. Загальна мінералізація оборотних вод збагачувальних фабрик Донбасу складає 1000-5000 г/м3. Мінералізацію відносять до сульфатнокальцієвомагнієвонатрієвого типу. Крім того, у воді містяться залишки флотаційних реагентів, флокулянтів і коагулянтів, які частково розчинені у воді, частково сорбовані на зважених у воді частинках. Хоча флотаційні реагенти, флокулянти і коагулянти, що застосовуються на вуглезбагачувальних фабриках, є відносно малотоксичними, їх можливе попадання з оборотними водами в природні водойми та ґрунтові води може привести до небажаних наслідків. Породні відвали є також джерелами забруднення прилеглих земель, поверхневих і підземних водних джерел. Забруднення відбувається через стікаючі з відвалів води, насичені різними хімічними сполуками, що виносяться з відвалів. У період дощів і танення снігів породні відвали перетворюються в неконтрольовані джерела створення забруднених шкідливими речовинами стічних вод, які практично не піддаються очищенню. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що у даному випадку податковий орган не здійснює аналіз якості води, яка на думку позивача не є забруднюючою речовиною та посилання позивача, що контролюючий орган повинен був залучити експерта, фахівця є необґрунтованим. Оскільки залучення експертів чи будь яких фахівців можливо лише в межах проведення перевірки контролюючим органом, а не при наданні індивідуальної податкової консультації. Відповідач також зазначив, що впродовж своєї господарської діяльності, у платника податку не виникало питання щодо правильності нарахування ним суми сплати за екологічний податок. Щодо обрахування суми податку, який справляється за розміщення відходів відповідач зазначив, що відповідно до підпункту 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, екологічний податок - це загальнодержавний обов`язкові платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 01 квітня 2009 року. Розрахунок суми екологічного податку, що справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, здійснюється у Додатку 3 до декларації по кожному об`єкту. Платниками Податку є, у тому числі суб`єкти господарювання, під час провадження діяльності яких здійснюється, зокрема, розміщення відходів (пп. 240.1.3 п. 240.1 ст. 240 Кодексу). Згідно з підпунктами 242.1.1, 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 ПКУ об`єктом та базою оподаткування є, зокрема: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об`єктах) суб`єктів господарювання. Основне призначення спеціально відведених місць чи об`єктів для розміщення відходів видалення відходів шляхом захоронення або знешкодження. Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах визначені пунктом 246.2 статті 246 ПКУ, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 01 квітня 2009 року. Відповідач зазначив, що згідно з пунктом 249.6 статті 249 ПКУ, сума податку, який справляється з розміщення відходів (Прв), обчислюється платниками самостійно щокварталу входячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою: Прв = X (Нпі х Млі х Кт х Ко), де Нпі - ставки податку в поточному році за тонну і-того виду відходів у гривнях з копійками; Млі - обсяг відходів і-того виду в тоннах (т); Кт - коригуючий коефіцієнт, який враховує розташування місця розміщення відходів і який наведено у пункті 246.5 статті 246 цього Кодексу; Ко- коригуючий коефіцієнт, що дорівнює 3 і застосовується у разі розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об`єктів. Таким чином, саме суб`єкти господарювання повинні задекларувати як об`єкт оподаткування екологічним податком обсяги будь-яких фактичних власних відходів, до яких застосовано операції з розміщення відходів. Відповідач зауважив, що ним надано індивідуальну податкову консультацію позивачу в частині оподаткування екологічним податком в межах функціональних повноважень та для визначення фактичної маси розміщуваних відходів необхідне детальне вивчення документів (матеріалів), які стосуються даного питання. Відповідач просив прийняти рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, надані у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача під час судового засідання заперечував проти адміністративного позову з викладених вище підстав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.03.2022.

16.03.2022 розгляд справи №200/3060/22 відкладено з 16 березня 2022 на 07 квітня 2022, у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Ухвалою суду від 09.08.2022 розглянуто в порядку письмового провадження клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» про зупинення розгляду справи до закінчення воєнного стану. У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» про зупинення розгляду справи 200/3060/22 до закінчення воєнного стану в Україні - відмовлено. Відкладено розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 07.04.2023 вирішено закрити підготовче провадження за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 травня 2023 о 13 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 17.05.2023 відкладено розгляд по адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії.

Сторони по справі про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними повідомленнями.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», адреса: 85333, Донецька область, Покровський район, с. Сергіївка, пров. Верхній, 44 відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 30.12.2021 року видами економічної діяльності є: 05.10 добування кам`яного вугілля (основний); 23.32 виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої цегли, 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 35.11 виробництво електроенергії, 35.12 передача електроенергії; 35.13 розподілення електроенергії; 35.14 торгівля електроенергією.

Відповідач: Державна податкова служба України (адреса: 04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8 ) в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 49600, м. Дніпро, пр-т. Поля Олександра, буд.57 ) є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, позивачем на адресу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків було направлено лист від 29.10.2021 року №1139-1/146, в якому було зазначено наступне, - що позивач здійснює видалення відходів, що утворюються під час здійснення основної діяльності із збагачення вугілля, шляхом їх розміщення на плоскому породному відвалі (територія Сергіївської сільської ради), згідно проекту «Формування плоского породного відвалу ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» ПрАТ «Донецьксталь» - «Металургійний завод» (корегування) (ПАТ «Луганськгіпрошахт», 2011р. На даному породному відвалі підприємством розміщуються наступні відходи:

- Відходи та хвости фабрик збагачувальних (кек), 1010.2.09.01 (код відходів за класифікатором (ДК 005 96), клас небезпеки ІV, малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості;

- Відходи збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, 1010.2.09.03 (код відходів за класифікатором (ДК 005 96), клас небезпеки ІV, малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості.

Підприємство вважає, що кількість води/вологи у відходах не є статичною величиною, а саме вода/волога, що розміщена у складі відходів на породному відвалі, не є відходом. З цих причин, визначення ваги відходів для цілей оподаткування має здійснюватися без врахування води/вологи, що міститься в них за наступною формулою: Q прив.= Qнат.х(100-W)/100, де Qприв. - вага відходів, приведених до сухого залишку, т; Qнат. фактична вага відходів, т; W вологість відходів %. Позивач у листі також зазначив, що відповідно до п.п. 14.1.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України індивідуальна податкова консультація роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій. Відповідно до ч.1 п.52.1, п.52.2 ст.52 ПК України за зверненням платника податку у паперовій або електронній формі контролюючий орган надає йому безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. Позивач зазначив у своєму зверненні, що на підставі зазначеного, керуючись ч.1 п.52.1, п.52.2 ст.52 ПК України, просимо надати відповідь (шляхом видачі індивідуальної податкової консультації) на наступні питання:

- Чи повинно Підприємство як платник екологічного податку, при визначенні фактичної маси розміщуваних відходів, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, враховувати їх вологість та визначити масу відходів, враховуючи масу води/вологи, що міститься в них?

- Чи має право Підприємство як платник екологічного податку, при визначенні обсягу фактичної маси розміщуваних відходів зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, не враховувати воду/вологу, яка міститься в цих відходах?

- Чи повинно Підприємство, як платник екологічного податку, включати до бази оподаткування екологічним податком обсяги супутньої води/вологи, що міститься у відходах та хвостах фабрик збагачувальних (кек), а також відходах збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках?

Вищезазначене звернення позивача було відправлено на адресу відповідача від 04.11.2021 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Відповідачем було отримано вищезазначене звернення позивача та в свою чергу був направлений лист на ім`я Генерального директора ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» від 18.11.2021 року №5816/6/32-00-51-04-23, в якому було зазначено наступне, що на підставі п.52.5 ст.52 ПК України Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків направлено до ДПС України індивідуальну податкову консультацію для розгляду питання про внесення відомостей про таку консультацію до єдиного реєстру індивідуальних консультацій.

Відповідачем на адресу позивача була направлена індивідуальна податкова консультація від 25.01.2022 року №134/ІПК/32-00-51-04-35, в якій було зазначено, що відповідно до підпункту 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 ПК України, екологічний податок це загальнодержавний обов`язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 01 квітня 2009 року. Як визначено п.250.2 ст.250 ПК України, платники екологічного податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку передбаченому ст.46 ПК України, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, зокрема: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів. Форма податкової декларації екологічного податку, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 17.08.2015 року №715 (далі декларація). Невід`ємною частиною декларації є шість типів додатків: додатки 1-6. Відповідний тип додатка забезпечує обчислення податкового зобов`язання за відповідним видом об`єкта оподаткування викиди в атмосферне повітря, скиди у водні об`єкти та інші. Розрахунок суми екологічного податку, що справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах здійснюється у Додатку №3 до декларації по кожному об`єкту. Платниками податку є, у тому числі суб`єкти господарювання під час провадження діяльності яких здійснюється, зокрема, розміщення відходів (пп.240.1.3 п.240.1 ст.240 Кодексу). Згідно з підпунктами 242.1.1, 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 ПКУ об`єктом та базою оподаткування є, зокрема: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об`єктах) суб`єктів господарювання. При цьому термін «розміщення відходів» як постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів, визначено пп.14.1.223 п.14.1 ст.14 ПК України. Водночас термін «відведені місця чи об`єкти» визначено абзацом 16 ст.1 ЗУ «Про відходи» як місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. Основне призначення спеціально відведених місць чи об`єктів для розміщення відходів видалення відходів шляхом захоронення або знешкодження. Згідно з абзацом 2 статті 1 ЗУ «Про відходи» відходами вважаються будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Згідно зі статтею 33 ЗУ «Про відходи», зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання. Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах визначені п.246.2 ст.246 ПК України, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів: І клас надзвичайно небезпечні; ІІ високонебезпечні; ІІІ помірно небезпечні; ІV малонебезпечні. У відповідності до п. «в» ст.17 ЗУ «Про відходи», виробником відходів флотації (кек) (код за державним класифікатором ДК 005-96-1010.2.9.01 шлам та «хвости» з фабрик збагачувальних), встановлено, що для цілей оподаткування екологічним податком за розміщення відходів за рівнем небезпечності малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості віднесено до IV класу небезпеки відходів. Згідно з п.249.6 ст.249 ПК України, сума податку, який справляється з розміщення відходів (Прв), обчислюється платниками самостійно щокварталу входячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою: Прв= Х(Нпі х Млі х Кт х Ко), де Нпі ставки податку в поточному році за тонну і-того виду відходів у гривнях з копійками; Млі обсяг відходів і-того виду в тонах (т); Кт коригуючий коефіцієнт, який враховує розташування місця розміщення відходів і який наведено у п.246.5 ст.246 цього Кодексу. Пунктом 246.5 статті 246 ПК України визначено коефіцієнт до ставок податку, який встановлюється залежно від місця (зони) розміщення відходів у навколишньому природному середовищі. Проте ПК України не передбачено зменшення на коригуючий коефіцієнт вологості, який міститься в цих відходах. До функцій ДПС України не належать функції з здійснення аналізу щодо виключення/не виключення викиду дренажних вод в гідрографічну мережу поверхневого липневого стоку з поверхні породного відвалу, визначення маси води/вологості, яка міститься у розміщуваних відходах, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках. Отже, суб`єкти господарювання повинні задекларувати як об`єкт оподаткування екологічним податком обсяги будь-яких фактичних власних відходів, до яких застосовано операції з розміщення відходів. Водночас зазначаємо, що з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм податкового та іншого законодавства в частині оподаткування екологічним податком, при визначенні фактичної маси розміщуваних відходів необхідне детальне вивчення документів (матеріалів), які стосуються даного питання. Відповідно до п.52.2 ст.52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватись виключно платником податку, якому надано таку консультацію.

Позивач не погодився з вищезазначеною індивідуальною податковою консультацією відповідача від 25.01.2022 року №134/ІПН/32-00-51-04-35 зазначивши в позовній заяві, що всупереч покладеному законом на відповідача обов`язку надати позивачеві практичну допомогу з питань обчислення та сплати економічного податку він фактично ухилився від її надання, пославшись на відсутність компетенції та необхідність додаткового вивчення документів, тому просив її скасувати та визнати протиправною та зобов`язати відповідача надати позивачу в письмовому або в електронному вигляді індивідуальну податкову консультацію з порушеного питання з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підпунктами 4.1.172 та 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення поняттю податкова консультація; це - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до пунктів 52.1 - 52.3 статті 52 ПК України, за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації у паперовій або електронній формі повинно містити: найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи, податкову адресу, а також номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти, якщо такі наявні; код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації (наведення фактичних обставин); підпис платника податків або кваліфікований електронний підпис; дату звернення. На звернення платника податків, що не відповідає вимогам, зазначеним у цьому пункті, індивідуальна податкова консультація не надається, а надсилається відповідь за підписом керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) у паперовій або електронній формі у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян». Уповноважена особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про продовження строку розгляду звернення на отримання індивідуальної податкової консультації понад 25-денний строк, але не більше 15 календарних днів, та письмово повідомити про це платнику податків у паперовій або електронній формі до закінчення строку, визначеного абзацом першим цього пункту. На індивідуальну податкову консультацію або відповідь, що надається контролюючим органом в електронній формі, накладається електронний підпис уповноваженої посадової особи контролюючого органу з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Як передбачено статтею 53 ПК України, у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації; платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору; скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду; протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, ПК України чітко врегульовано правовий статус податкової консультації як акта індивідуальної дії, який, з огляду на вищенаведену норму процесуального законодавства може бути предметом судового оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Так, судом під час розгляду матеріалів справи було встановлено наступне, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», основним видом економічної діяльності якої є: 05.10 добування кам`яного вугілля (основний). Під час здійснення основної діяльності добування кам`яного вугілля позивач здійснює видалення відходів шляхом їх розміщення на плоскому породному відвалі (територія Сергіївської сільської ради), згідно проекту «Формування плоского породного відвалу ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» ПрАТ «Донецьксталь» - «Металургійний завод» (корегування) ПАТ «Луганськ гіпрошахт», 2011р. На даному породному відвалі позивачем розміщуються наступні відходи: відходи та хвости фабрик збагачувальних (кек) (код відходів за класифікатором ДК005-96) 1010.2.09.01, клас небезпеки ІV, малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості; відходи збагаченого вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, (код відходів за класифікатором ДК005-96) 1010.2.09.03, клас небезпеки ІV, малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості.

Відповідно до підпункту 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) екологічний податок - це загальнодержавний обов`язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 01.04.2009.

Згідно з підпунктами 242.1.1, 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об`єктом та базою оподаткування є, зокрема: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об`єктах) суб`єктів господарювання.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про відходи»: відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними; виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів.

Пунктом «в» статті 17 Закону України «Про відходи» визначений наступний обов`язок суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Частинами 1-2 статті 34 Закону України «Про відходи» визначено, що усі небезпечні відходи за ступенем їх шкідливого впливу на навколишнє природне середовище та на життя і здоров`я людини поділяються на чотири класи і підлягають обліку.

Відповідний клас відходів визначається виробником відходів відповідно до нормативно-правових актів, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У відповідності до вимог пункту «в» статті 17 та ч.2 та статті 34 Закону України «Про відходи» відповідний клас небезпеки відходів визначається виробником відходів, у засіб, що не заперечить вимогам законодавства України.

Розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів (п. 14.1.223 ПК України).

Пунктом 246.2 статті 246 Податкового кодексу України визначені ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів.

З вищевказаного слідує, що для цілей оподаткування екологічним податком за розміщення відходів в Податковому кодексі України небезпечні відходи IV класу небезпеки розділені на 2 окремих підкласи «малонебезпечні» та «малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості» із різними ставками податку.

Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах встановлено пунктами 246.2 статті 246 Податкового кодексу України, якою передбачено ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів: Клас небезпеки відходів, Рівень небезпечності відходів, Ставка податку, гривень за 1 тонну: I - надзвичайно небезпечні - 1546,22; II- високонебезпечні - 56,32; III - помірно небезпечні - 14,12; IV малонебезпечні - 5,50; малонебезпечні нетоксичні відходи гірничої промисловості - 0,54.

У відповідності до п.249.6 ст.249 ПК України, сума податку, який справляється за розміщення відходів (Прв), обчислюються платниками самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою: Прв= Х(Нпі х Млі х Кт х Ко), де Нпі - ставки податку в поточному році за тонну і-того виду відходів у гривнях з копійками; Млі - обсяг відходів і-того виду в тоннах (т); Кт - коригуючий коефіцієнт, який враховує розташування місця розміщення відходів і який наведено у пункті 246.5 статті 246 цього Кодексу; Ко - коригуючий коефіцієнт, що дорівнює 3 і застосовується у разі розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об`єктів.

Як визначено п.250.2 ст.250 ПК України, платники екологічного податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку передбаченому ст.46 ПК України, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, зокрема: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів. Форма податкової декларації екологічного податку, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 17.08.2015 року №715 (далі декларація). Невід`ємною частиною декларації є шість типів додатків: додатки 1-6. Відповідний тип додатка забезпечує обчислення податкового зобов`язання за відповідним видом об`єкта оподаткування викиди в атмосферне повітря, скиди у водні об`єкти та інші. Розрахунок суми екологічного податку, що справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, здійснюється у Додатку №3 до декларації по кожному об`єкту.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на адресу відповідача був направлений лист від 29.10.2021 року №1139-1/146 щодо надання індивідуальної податкової консультації, в якому було зазначено три питання: чи повинно Підприємство як платник екологічного податку, при визначенні фактичної маси розміщуваних відходів, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, враховувати їх вологість та визначити масу відходів, враховуючи масу води/вологи, що міститься в них; чи має право Підприємство як платник екологічного податку, при визначенні обсягу фактичної маси розміщуваних відходів зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках, не враховувати воду/вологу, яка міститься в цих відходах; чи повинно Підприємство, як платник екологічного податку, включати до бази оподаткування екологічним податком обсяги супутньої води/вологи, що міститься у відходах та хвостах фабрик збагачувальних (кек), а також відходах збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках.

Відповідач надав індивідуальну податкову консультацію від 25.01.2022 року №134/ІПК/32-00-51-04-35, але проаналізувавши цю індивідуальну податкову консультацію, суд дійшов до висновку, що відповідач відповідно до приписів пункту 52.3 статті 52 ПК України, в якому зазначено, що індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства. Відповідачем у індивідуальній податковій консультації не було наведено чіткого роз`яснення питань, поставлених у зверненні позивача, навпаки було зазначене у довільній формі відповідь опираючись на положення статей зазначених у Податковому кодексі України, наказі Міністерства фінансів України від 17.08.2015 року №715, Закону України «Про відходи». Стосовно порушених позивачем питань у його зверненні до відповідача, відповідач зазначив тільки, що ПК України не передбачено зменшення на коригуючий коефіцієнт вологості, який міститься в цих відходах та те, що до функцій ДПС України не належать функції зі здійснення аналізу щодо виключення/не виключення викиду дренажних вод в гідрографічну мережу поверхневого липневого стоку з поверхні породного відвалу, визначення маси води/вологості, яка міститься у розміщуваних відходах, зокрема відходів та хвостів фабрик збагачувальних (кек), а також відходів збагачення вугілля, переробленого на збагачувальних та брикетних фабриках. Окрім цього, відповідач зазначив, що суб`єкти господарювання повинні задекларувати як об`єкт оподаткування екологічним податком обсяги будь-яких фактичних власних відходів, до яких застосовано операції з розміщення відходів. Водночас зазначив, що з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм податкового та іншого законодавства в частині оподаткування екологічним податком, при визначенні фактичної маси розміщуваних відходів необхідне детальне вивчення документів (матеріалів), які стосуються даного питання.

Суд зазначає, що з метою виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17.07.2015 № 655-VIII, забезпечення якісного надання платникам податків індивідуальних податкових консультацій ДФС України у листі «Щодо порядку надання узагальнюючих письмових податкових консультацій та індивідуальних податкових консультацій» від 11.09.2015 № 33705/7/99-99-19-03-02-17 ще раз наголосила на тому, що консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити: опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків; обґрунтування застосування норм законодавства; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Суд також зауважує, що на підставі листа Міністерства екології та природних ресурсів України від 06.03.2012 року № 4794/07/10-12 наданому Державній податковій службі України «Щодо надання роз`яснень стосовно сплати екологічного податку за розміщення відходів», в якому зазначено наступне, Міністерство екології та природних ресурсів розглянуло звернення Державної податкової служби від 15.02.2012 № 1997/5/15-2116, 21.02.2012 № 2268/5/15-2116, 25.01.2012 № 1025/5/15-2116 щодо надання роз`яснень стосовно окремих аспектів сплати екологічного податку за розміщення відходів та, додатково до листа від 16.01.2012 № 643/07/10-12, в межах компетенції, інформує. Щодо можливості застосування роз`яснень Мінприроди при наданні роз`яснень Державною податковою службою. Слід зазначити, що визначення базового терміну «розміщення відходів» у Законі України «Про відходи» (далі - Закон) суттєво відрізняється від аналогічного терміну у Податковому кодексі (далі - Кодекс), тому використання роз`яснень Мінприроди, фрагментарно відірваних від контексту, у загальних роз`ясненнях Державної податкової служби може містити цілком передбачені протиріччя. На думку Мінприроди, викладену у листі від 21.07.2011 № 13588/07/10-11, до змісту терміну «розміщення відходів», який він мав відповідно до Закону, було додано «зберігання - тимчасове розміщення до утилізації чи видалення». Таким чином, фактично відбулась зміна попередньої бази оподаткування (відходи, що розміщувались (остаточно)) на нову (відходи, що захоронюються + відходи, які тимчасово зберігаються перед видаленням або утилізацією). Виходячи з цього, поняття «розміщення відходів» за визначенням Кодексу може бути інтерпретоване як «утворення відходів» або «перебування відходів на території підприємства». Чи підпадає під зміст «розміщення відходів» осад та мул очисних споруд, що вивозяться на мулові майданчики, після очисних споруд каналізації. Вивезений на мулові майданчики осад та мул проходить технологічну операцію зневоднення. Остаточні обсяг та маса зазначених відходів (сухий залишок) при цьому значно зменшуються. Під час операції зневоднення відбувається також очистка і вологи через шари ґрунту (інша назва мулових майданчиків - поля фільтрації). Таким чином, розміщення зазначених відходів (мул та осад) відбувається лише після закінчення всіх складових (етапів) очистки, у т.ч. тих, що відбуваються на полях фільтрації (очистка води та зневоднення мулу).

Відповідно до п.250.12 ст.250 ПК України, яким передбачено, що контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Суд зазначає, що відповідно до вищезазначеного, податкові органи мають можливість звертатись, можливість залучати інші органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів для отримання роз`яснень з приводу порушених питань наданих у порядку звернення платниками податків до податкових органів з метою правильності розрахунку податку (в даному випадку екологічного податку).

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України, яким передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду по справі 816/1510/16 від 13.08.2021 року, в якій зазначено наступне: зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 805/112/16-а (адміністративне провадження № К/9901/24955/18).

Таким чином враховуючи вищезазначене, оцінивши подані докази на власний розсуд, суд дійшов до висновку, що відповідач при наданні індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 року №134/ІПК/32-00-51-04-35 на звернення позивача від 29.10.2021 року не зазначив питання які були подані позивачем у зверненні та як наслідок не у повній мірі надав відповіді на зазначені позивачем питання, тому індивідуальну податкову консультацію відповідача від 25.01.2022 року №134/ІПН/32-00-51-04-35 слід визнати протиправною та скасувати її, та зобов`язати відповідача надати позивачу в письмовому та/або електронному вигляді індивідуальну податкову консультацію з порушеного питання з урахуванням висновків суду.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 07.02.2022, позивач за подання адміністративного позову сплатив 2 481,00 грн. судового збору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає стягнути судовий збір у сумі 2481,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (адреса: 85333, Донецька область, Покровський район, с. Сергіївка, пров. Верхній, буд.44 ) до Державної податкової служби України (адреса: 04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8 ) в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 49600, м. Дніпро, пр-т. Поля Олександра, буд.57 ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () від 25.01.2022 №134/ІПН/32-00-51-04-35.

Зобов`язати Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» () в письмовому та/або електронному вигляді індивідуальну податкову консультацію з порушеного питання з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Державної податкової служби України (адреса: 04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8 ) в особі відокремленого підрозділу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 49600, м. Дніпро, пр-т. Поля Олександра, буд.57 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (адреса: 85333, Донецька область, Покровський район, с. Сергіївка, пров. Верхній, буд.44 ) судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні 14 червня 2023 року в присутності представників сторін.

Повний текст рішення виготовлено та підписано відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець