Справа № 620/3981/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/3981/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 04.04.2023 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Чернігівський ОТЦКтСП, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 821 667,29 грн.;

- визнати протиправними та скасувати пункти 2, 10.2, 10.3 наказу Чернігівського ОТЦКтСП від 30.01.2023 №84 «Про результати службового розслідування щодо відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок нестачі майна, виявленої при прийомі-передачі посади начальника ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Чернігівського ОТЦКтСП №12 від 11.01.2023 щодо притягнення його до відповідальності та оголошення суворої догани.

Свої вимоги мотивує тим, що матеріали службового розслідування не містять належних і допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки. Крім того, акт службового розслідування та довідки-розрахунки свідчать про порушення відповідачем порядку обчислення розміру шкоди, нанесеної державі передчасним виходом майна з ладу. Зокрема, довідки-розрахунки не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.1998 №759 та не містять інформації про початкову вартість майна бронетанкової техніки, її вартість з урахуванням коефіцієнту зносу та інше. При цьому, інвентаризаційні описи, складені в 2022 році, не доводять фактичну наявність майна станом на 2022 та 2023 рік, оскільки інвентаризаційна комісія підписувала акти зі слів начальника складу, в якої пояснення не відбирались та яка до відповідальності не притягувалась. Додатково позивач наголошував, що частина майна, яке згідно із довідками-розрахунками визначено як «нестача», знаходиться на території Новгород-Сіверського РТЦКтСП. Частина навчального майна служби ракетно-артилерійського озброєння безоплатно передана до навчальних закладів, управління державних органів ще в 2008-2009 роках. Щодо вказаного в довідках речового майна (одяг, зброя, боєприпаси, індивідуальні засоби захисту), то на виконання телеграми Чернігівського ОТЦКтСП від 04.05.2022 №695 ним забезпечено особовий склад рядового і сержантського складу у кількості 80 осіб, яких знято з продовольчого забезпечення та видано продовольчі атестати. Радіостанція Р-159 зав №484637 станом на 24.01.2023 знаходиться під матеріальною відповідальністю головного сержанта роти охорони Новгород-Сіверського РТЦКтСП.

Щодо оскарження пункту 3 наказу Чернігівського ОТЦКтСП від 11.01.2023 №12 пояснив, що застосування до нього дисциплінарного стягнення «сувора догана» є необґрунтованим, з огляду на виконання планового завдання з призову та поставки військовозобов`язаних на 20%. При цьому, в мобілізаційному розпорядженні не було зазначено обсяг виконання завдання та вимоги до нього. Крім того, до інших начальників районних ТЦКтСП, які не виконали план, стягнення застосовано не було.

Ухвалою судді від 21.04.2023 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

Ухвалою суду 30.05.2023 витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав відзив на позов та пояснив, що під час передачі справ та посади начальника ТЦКтСП Новгород-Сіверського РТЦКтСП була виявлена нестача матеріально-технічних засобів, закріплених за РТЦКтСП на праві оперативного управління, безпосередньо за підполковником ОСОБА_1 , у зв`язку із чим за результатами службового розслідування вирішено питання про притягнення винних осіб до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, про що винесено наказ від 30.01.2023 №84. При цьому, відповідач зазначив, що на всіх інвентаризаційних описах залишків військового майна Новгород-Сіверського РТЦКтСП, проведених у 2020, 2021 та 2022 роках, матеріально відповідальна особа ОСОБА_1 засвідчив власним підписом про наявність перевіреного майна в натурі, відсутність претензій до інвентаризаційної комісії та те, що перелічені в описі цінності (майно) знаходяться на його відповідальному зберіганні. Враховуючи наведене, позивач, як керівник ТЦКтСП, був відповідальний за збереження ввіреного йому військового майна.

Крім того, кількість відряджених військовослужбовців (80 осіб) не відповідає кількості втраченого майна, а саме: 26 шт. бронежилетів, 10 шт. шоломів та 3 шт. спальних мішка. Також вказане інвентарне майно, загальною вартістю 553390,00 грн., не здавалось в установленому порядку на склад Новгород-Сіверського РТЦКтСП, накладні на здавання або здавальні відомості, які виписуються у відповідній службі забезпечення, відсутні. Відносно радіостанції Р-159 та передачі її під матеріальну відповідальність штаб сержанту ОСОБА_2 зазначив, що копія відповідного рапорту про отримання радіостанції не підтверджує факт передачі майна, оскільки рапорт не є обліковим (первинним) документом, з нього не можливо встановити у зв`язку із чим та на який період передано майно. Крім того, на копії рапорту відсутній вхідний штамп та резолюція начальника. Під час прийому -передачі посади радіостанція була відсутня, військовослужбовці РТЦКтСП, включаючи позивача та ОСОБА_2 , не пояснили де вказане майно. Докази наявності іншого майна на території Новгород-Сіверського РТЦКтСП позивачем надані не були.

Щодо наказу від 11.01.2023 №12 представник відповідача пояснив, що вказаним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обов`язків з організації виконання планового завдання з призову військовозобов`язаних до 199 навчального центру (м. Житомир). Так, ОСОБА_3 планові показники виконані на 10%. Разом з тим, станом на момент відкриття провадження у справі строк дії дисциплінарного стягнення закінчився, тому позивач вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій свою правову позицію підтримав та зазначив, що службовим розслідуванням встановлено тільки факт неналежного виконання ОСОБА_1 обов`язків по зберіганню та обліку військового майна, яке перебувало на відповідальному зберіганні посадової особи. Разом з тим, не доведено вину позивача у нестачі військового майна, завдання ним прямої дійсної шкоди.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника Новгород-Сіверського РТЦКтСП (призначений наказом від 27.03.2022 №57).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14.01.2023 №38 позивача призначено на посаду начальника командного пункту- заступника начальника штабу з бойового управління штабу в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 , у зв`язку із чим наказом начальника Чернігівського ОТЦКтСП від 30.01.2023 №34 позивача з 30.01.2023 наказано виключити зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та вважати таким, що справи і посаду 26.01.2023 здав (а.с. 57 т.1).

Разом з тим, під час передачі справ та посади комісією виявлена нестача матеріально-технічних засобів, що рахуються за Новгород-Сіверським РТЦКтСП, зафіксована у відповідних актах від 26.01.2023 №205 та від 26.01.2023 №206. Від підписання вказаних актів та дачі пояснень позивач відмовився, про що складено акти відмови (а.с. 34-52 т.2).

За даним фактом 26.01.2023 головою комісії з передачі посади та 27.01.2023 начальником сектору соціальних виплат на ім`я начальника Чернігівського ОТЦКтСП подано рапорти (а.с. 192, 193 т.1).

Також 26.01.2023 ОСОБА_1 начальнику Чернігівського ОТЦКтСП подано рапорт, у якому повідомлено, що він відмовився підписувати акти прийому-передачі посади у зв`язку з невідповідністю нестачі, вказаної в актах, дійсності. Враховуючи наведене, за даним фактом позивач просив призначити службове розслідування (а.с. 194 т.1).

Наказом начальника Чернігівського ОТЦКтСП від 26.01.2023 №78 призначено службове розслідування (а.с. 197 т.1).

За наслідками службового розслідування складено акт від 30.01.2023 (а.с. 54-72 т.2), у якому зазначено, що загальний розмір нестачі військового майна (з урахуванням коефіцієнту кратності) становить 821 667,29 грн. При цьому, розслідуванням встановлено, що причинами та умовами, які сприяли виникненню нестачі військового майна у Новгород-Сіверському РТЦКтСП, стало, у тому числі невиконання начальником центру підполковником ОСОБА_1 своїх обов`язків по зберіганню та обліку військового майна, яке перебувало на відповідальному зберіганні посадової особи, порушення ним вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України. Вид відповідальності полковника ОСОБА_1 повна (пункт 3.2 акту). Ступінь вини позивача прямий (порушення установленого порядку обліку, зберігання, використання військового та іншого майна, яке перебувало на відповідальному зберіганні посадової особи).

Враховуючи наведене, особою, яка проводила службове розслідування, запропоновано, зокрема притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності за нестачу військового майна, внаслідок чого була завдана шкода державі, в частині відшкодування нестачі військового майна Новгород-Сіверського РТЦКтСП на суму 821 667,29 грн. (з урахуванням коефіцієнту кратності).

Викладені в акті службового розслідування висновки реалізовані наказом начальника Чернігівського ОТЦКтСП від 30.01.2023 №84, пунктом 2 якого ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 821 667,92 грн. Пунктами 10.2, 10.3 вказаного наказу: занесено до книги стягнень та нарахувань Чернігівського ОТЦКтСП суму стягнень з підполковника ОСОБА_1 в розмірі 821667,29 грн.; наказано щомісячно стягувати з грошового забезпечення позивача кошти в розмірі 20% розміру грошового забезпечення до повного відшкодування заданих збитків державі (а.с. 261-266 т.1).

Щодо обставин винесення позивачу суворої догани, судом встановлено таке.

Командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 26.12.2022 винесено мобілізаційне розпорядження №502/2/1/3/3427дск, яким Чернігівському ОТЦКтСП визначено завдання з поставки військовозобов`язаних до 199 навчального центру (м. Житомир) протягом 10.01.2023.

За результатом виконання вказаного розпорядження встановлено, що жоден районний (Чернігівський об`єднаний міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не виконав планові показники. Новгород-Сіверський РТЦКтСП виконав планове завдання з призову та поставки військовозобов`язаних на 10% (план 10 військовозобов`язаних подано 2 військовозобов`язаних, прийнято навчальним центром 1 військовозобов`язаний).

У зв`язку з наведеним, пунктом 3 наказу начальника Чернігівського ОТЦКтСП від 11.01.2023 №12 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України позивачу оголошено сувору догану відповідно до пункту «в» статті 68 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а.с. 66 т.1).

Вважаючи вищевказані пункти наказів протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Щодо наказу відповідача від 30.01.2023 №84, яким позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності, суд зазначає таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості (стаття 58 Статуту).

Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Частиною першою статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

При цьому, аналізуючи положення Закону №160-IX, суд зауважує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування, під час якого було встановлено, що внаслідок невиконання позивачем своїх обов`язків по зберіганню та обліку військового майна, яке перебувало на його відповідальному зберіганні згідно інвентаризаційних описів необоротних активів (а.с. 88-137 т.1), порушення ним вимог Статуту, виявлено нестачу військового майна суму 695 853,56 грн. (без урахування коефіцієнту кратності), з коефіцієнтом кратності (10) 821 667,29 грн.

Вартість завданої державі внаслідок нестачі (псування, знищення, втрати) майна шкоди встановлена відповідно до довідок-розрахунків, з урахуванням відомостей про визначення залишкової вартості майна (а.с. 143-148, 158-178 т.1).

Однак, у спірному наказі, виданому відповідачем, жодним чином не зазначено, які саме дії позивача привели до виникнення нестачі військового майна. Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди. Суд звертає увагу, що оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.

Відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

При цьому, службовим розслідуванням не було встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач обіймав посаду начальника Новгород-Сіверського РТЦКтСП та був відповідальним за зберігання матеріальних засобів, що надійшли до територіального центру, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Крім того, за підсумками інвентаризації військової техніки та майна, навчальної зброї та матеріально-технічних засобів служби ракетно-артилерійського озброєння, проведеної комісією в період з 01.12.2022 по 14.12.2022, недостач і надлишків військового майна виявлено не було. Розбіжності з книгою обліку наявності та руху матеріальних засобів по Новгород-Сіверському РТЦКтСП не було. Всі облікові дані відповідали обліковим даним Чернігівського ОТЦКтСП, на підтвердження чого надано копію витягу з наказу начальника Новгород-Сіверського РТЦКтСП від 14.12.2022 №В-224, копію акту із протоколами інвентаризаційної комісії (а.с. 80-182 т.2).

Разом з тим, уже 26.01.2023, під час прийому-передачі посади начальника РТЦКтСП виявлено нестачу матеріально-технічних засобів, закріплених за територіальним центром (а.с. 34-52 т.2).

Відповідно до відібраних у ході службового розслідування пояснень членів інвентаризаційної комісії, визначених наказом від 07.11.2022 №В-197 (а.с. 80-83 т.2), наявність майна особисто голови підкомісій ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), як і голова самої комісії ( ОСОБА_9 ), не перевіряли, умови його зберігання не з`ясовували. Підсумковий акт підписаний за наданими документами та зі слів начальника складу ОСОБА_10 про наявність перевіряємого майна (а.с. 149-150 т.1, 64-65 т.2). Однак, дані про відібрання в ході службового розслідування пояснень у начальника складу ОСОБА_11 щодо виявленої нестачі майна територіального центру відсутні.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до доводів відповідача про підтвердження фактичної наявності майна територіального центру, зазначеного в інвентаризаційних описах, станом на 2022 та 2023 рік.

Крім того, щодо частини майна, вказаного у довідках-розрахунках, позивач наголошував про неправомірність віднесення його до нестачі, оскільки зазначене не відповідає фактичним обставинам.

Так, майно, відображене у довідці від 27.01.2023 №8 (командирський ящик КЯ-56 (17 шт), навчальний комплект Ф-1 (1 шт), граната Ф-1 навчально-тренувальна (26 шт), гаранта РДГ-5 навчально-тренувальна (29 шт), 7,62 мм гвинт. учбовий набій б/об (1140 шт), 7,62 мм зразка 1943 р. учбовий набій (1725 шт) (а.с. 158 т.1), було безоплатно передано до навчальних закладів ще у 2008-2009 роках.

Щодо майна, відображеного у довідках-розрахунках від 27.01.2023 №3, №9, №10 (а.с. 161, 163, 164 т.1), позивач зазначив, що особовий рядовий та сержантський склад у кількості 80 осіб був ним забезпечений на виконання телеграми Чернігівського ОТЦКтСП від 04.05.2022 №695.

Майно, вказане у довідках-розрахунках від 27.01.2023 №2, №11, №5, №6, знаходиться на території Новгород-Сіверського РТЦКтСП і комісія його фактичну наявність не перевіряла.

Радіостанція Р-159 зав №484637 (1 шт) станом на 24.01.2023 знаходилась під матеріальною відповідальністю головного сержанта роти охорони Новгород-Сіверського РТЦКтСП Зикова А.В., на підтвердження чого надано рапорт (а.с. 22 т.1). Докази перевірки наявності вказаної рації у зазначеного військовослужбовця під час службового розслідування надані не були.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок Чернігівського ОТЦКтСП про заподіяння саме позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, є необґрунтованим, протиправним і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 30.01.2023 №84, яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 821 667,29 грн., задовольнити.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності; визнання протиправними та скасування пунктів 10.2, 10.3 наказу від 30.01.2023 №84 необхідно відмовити, оскільки вони є похідними від вищевказаної позовної вимоги, яку судом задоволено. Належним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 30.01.2023 №84.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу Чернігівського ОТЦКтСП від 11.01.2023 №12, суд зазначає таке.

Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство.

Згідно із частиною першою статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

За приписами частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: сувора догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що військова дисципліна ґрунтується, зокрема на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, бездоганного і неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, проте суд наголошує, що будь-яке порушення військової та/або виконавчої дисципліни повинно бути доведеним, обґрунтованим, повинно бути враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Відповідно до змісту спірного наказу від 11.01.2023 №12 (а.с. 66 т. 1) пунктом 3 позивачу оголошено сувору догану у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків, порушенням вимог статей 11, 16 Статуту, з метою безумовного виконання планових завдань з поставки людських мобілізаційних ресурсів.

Разом з тим, викладеним у наказі підтверджується виконання ОСОБА_1 планового завдання з призову та поставки військовозобов`язаних, згідно мобілізаційного розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.12.2022 №502/2/1/3/3427дск, на 10% (план 10 військовозобов`язаних, подано 2, прийнято навчальним центром - 1).

У свою чергу, іншими районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки взагалі не було подано до навчального центру жодного військовозобов`язаного (окрім Корюківського РТЦКтСП, який подав 4 військовозобов`язаних, при цьому жодного не було прийнято навчальним центром), однак їх начальники були притягнуті до менш суворих видів дисциплінарної відповідальності: «догана» та «нагадати про обов`язки військової служби відповідно до статті 45 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту» (а.с. 58-59 т.1).

Суд наголошує, що заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

З огляду на вищевикладене, судом не встановлено в яких діях позивача вбачаються ознаки порушення виконавської дисципліни. Посилання у наказі від 11.01.2023 №12 на порушення позивачем вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є загальними та неконкретизованими, адже з їх викладу неможливо встановити, які саме службові обов`язки не виконав позивач.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу від 11.01.2023 №12 мають бути задоволені.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (пункт 268).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правової допомоги від 06.02.2023 (із додатковим договором від 06.02.2023 №1); квитанцію від 06.02.2023 №06022023; ордер на надання правової допомоги. Відповідно до наданих суду документів, сума гонорару адвоката є фіксованою та становить 30 000,00 грн. (а.с. 205 т.1, 98-101 т.3).

Однак, суд зазначає, що спір, який виник між сторонами, віднесений Кодексом адміністративного судочинства України до справ незначної складності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 20 000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме у зазначеному розмірі.

Крім того, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на сплату судового збору в сумі 1073,60 грн.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що позов задоволено частково, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в загальній сумі 11073,60 грн. (1073,60 грн. судовий збір, 10 000 правнича допомога).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пунктів наказів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 30.01.2023 №84 «Про результати службового розслідування щодо відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок нестачі майна, виявленої при прийомі-передачі посади начальника ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.01.2023 №12 «Про результати поставки військовозобов`язаних протягом 10.01.2023 року до 199 навчального центру (м. Житомир)».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11073 (одинадцять тисяч сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 68, м. Чернігів, 14013).

Суддя С.В. Бородавкіна