Справа № 591/3616/23
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/3616/23
Провадження № 2-а/591/24/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого в особі судді КЛИМЕНКО А.Я., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Державної міграційної служби України

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позов обґрунтовує тим, що постановою відповідача на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за ч.1 ст.203 КУпАП. У постанові зазначено, що позивачем порушено правила перебування іноземців в Україні, а саме: працевлаштування без відповідного дозволу. Вважає постанову протиправною. Зазначає, що він є громадянином Туркменістану, 01.12.2020 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, з датою закінчення її строку дії 31.08.2024 року, також є студентом Сумського державного університету. 25.10.2022 року він дійсно приїздив до Києва з метою відпочинку разом з друзями. Перебуваючи на проспекті Степана Бандери у м. Києві до нього підійшли співробітники Державної міграційної служби України Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області та попрохали пред`явити документи, що посвідчують особу, спитали про ціль приїзду до Києва. Вказує, що у протоколі зазначена недостовірна інформація, що сформована на припущеннях співробітників відповідача про факт працевлаштування, посадовою особою, якою складено протокол, не назначено та не конкретизовано місце працевлаштування позивача, не надано доказів виконання конкретних робіт (пояснення роботодавця чи осіб, з якими він працював). Також у протоколі зазначена не вірна адреса проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 , однак його місце проживання та реєстрації є: АДРЕСА_2 , а саме гуртожиток Сумського державного університету. Посилаючись на викладене, просить скасувати постанову серії ПН МКМ № 012062 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП у формі штрафу в розмірі 5100 грн. відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , а провадження по справі закрити.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.05.2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем 19.05.2023 року подано відзив, в якому вважає, що постанова є законною, в задоволенні позову просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Туркменістану та 01.12.2020 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні з датою закінчення її строку дії - 31 серпня 2024 року ( а.с. 12).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 21.12.2020 року (а.с.13), місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

25.10.2022 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 012097 (а.с.10), відповідно до якого 25.10.2022 року о 13.30 год. за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери, 16 виявлено громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України, а саме: працевлаштування без відповідного дозволу. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_3 .

Переклад вказаного протоколу зроблено не було, у протоколі стоїть відмітка: не потребую.

Також в протоколі наявна відмітка про те, що позивач просить розглядати справу про адміністративне правопорушення без його участі. Розгляд справи відбудеться 25.10.2022 року.

25.10.2022 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ № 012062, якою відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП на громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України вимога щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, тобто підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013р. № 825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1654/24186, а саме, п. 1.3. передбачає, що особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, ч. 1 ст. 203, ст. 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

Згідно п. 2.1. вищевказаної Інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 200, 201, ч. 1 ст. 203, ст. 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, з огляду на вищевказане, вбачається, що протокол та оскаржувана постанова були складені уповноваженими на те особами.

Згідно з визначенням, наведених у п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», працевлаштування - це комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ч. 4, ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, яких визнано в Україні біженцями, яким надано притулок в Україні, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, яким надано тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію в Україну, мають право на зайнятість на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.

Відповідно до ч. 1, ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Відповідно до п. 2 ч. 5, ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення», відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. (ч. 1 ст. 3 КЗпП України)

Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установах, організації або фізичної особи понад п`яти днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих на учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установу, організації.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т.і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), встановлено наступне, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення Державної міграційною службою України, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, до протоколу про правопорушення долучаються матеріали з достовірною інформацією, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (заяви, пояснення: посадових осіб; осіб, стосовно яких складено протокол про правопорушення; потерпілих і свідків, якщо вони є, протокол про адміністративне затримання; протокол про особистий огляд, огляд речей; протокол про вилучення речей і документів, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, інші документи).

Згідно ст. 203 КУпАП об`єктом даного адміністративного проступку, є суспільні відносини у сфері міграції.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких діях: порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України; недодержанні іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску через державний кордон України.

Суб`єкт адміністративного проступку - особливий (іноземці та особи без громадянства)

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Суд зазначає, що при складені протоколу про адміністративне правопорушення головним спеціалістом ЦМУДМС України в м. Києві та Київській області Літюх Д.О. зазначено, що позивач порушив законодавство України, а саме: працевлаштування без відповідного дозволу. Місце скоєння правопорушення: м. Київ, проспект Степана Бандери, 16.

При цьому, зі спірного протоколу вбачається, що посадовою особою, якою складено протокол, не назначено та не конкретизовано місце працевлаштування позивача, а саме: в установі, організації, індивідуальному господарстві, роботодавця тощо, та на підтвердження здійснення конкретних робіт не надано жодних доказів.

За таких обставин, суд вважає, що в діях позивача, не містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, та за ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», а саме: що особа яка працевлаштувалася без відповідного дозволу.

Згідно із положеннями ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, беручи до уваги викладене, суд вважає, що в даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийнятої ним постанови, а також вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові дій, а тому суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МКМ № 012062 від 25.10.2022 року про притягнення громадянина Туркменістану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 136, 139, 211, 220, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Центрального міжрегіонального Управління міграційної служби у місті Києві та Київській області Державної міграційної служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову Центрального міжрегіонального Управління міграційної служби у місті Києві та Київській області Державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 25 жовтня 2022 року серії ПН МКМ № 012062, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено грошове стягнення у розмірі 5100 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення громадянина Туркменістану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

СУДДЯ А.Я.Клименко