Справа № 500/1793/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1793/23

20 червня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Островську Олесю Нектаріївну звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 27.03.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1981 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.07.1981,

період навчання з 01.01.1981 по 15.05.1982 згідно трудової книжки НОМЕР_3 ,

періоди трудової діяльності з 22.05.1985 по 21.06.1996, з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 ,

і призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28.03.2023.

В обґрунтування позову вказує, що за кілька днів до досягнення 60 років звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 27.03.2023 їй відмовлено в призначені пенсії за віком через незарахування до страхового стажу окремих періодів навчання та роботи.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та стверджує, що її загальний страховий стаж складає понад 31 рік з врахуванням спірних періодів навчання та роботи, які вважає протиправно не зараховані відповідачем 1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком.

Так, період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1981 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 01.07.1981 та час навчання з 01.01.1981 по 15.05.1982, вказаний у трудовій книжки НОМЕР_3 , не зарахований відповідачем 2, в першому випадку, через те, що в дипломі по батькові заявниці не відповідає даним її паспорта, в другому - з підстав не внесення дати закінчення навчання та відсутності дати видачі свідоцтва, а період роботи 22.05.1985 по 21.06.1996, зазначений у трудовій книжці, не взятий до уваги, оскільки записи завірені печаткою, в якій зазначена країна УРСР.

Наведені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області підстави для незарахування спірних періодів вважає формальними неточностями, які не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди.

Позивач вказує, що при розгляді наданих документів Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області могло застосувати норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1). Згідно з пунктом 4.5 цього Порядку у випадках, коли в документі про стаж зазначено тільки рік початку трудової діяльності або рік її закінчення без позначення точних дат, датою, початку або закінчення вважається перше липня цього року. Якщо в документі про дату народження (смерті) або про стаж зазначено тільки рік і місяць, без позначення точної дати, то датою народження(смерті) або початку роботи вважається 15-е число відповідного місяця.

Стосовно ще одного періоду роботи з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006 в фермерському господарстві, то вони не зараховані відповідачем 2 через не підтвердження сплати страхових внесків. Позивач зазначає, що про ці періоди роботи є належні записи у трудовій книжці про її трудову діяльність робітницею, в першому випадку, та поваром в Асоціації фермерських господарств «Нива», у другому випадку. Для підтвердження її роботи в Асоціації фермерських господарств законодавство не вимагає подання довідки про сплату страхових внесків. При цьому порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі, нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, заумови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права на пенсію в належному розмірі.

Відтак ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 27.03.2023, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом та просить задовольнити його повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

22.05.2023 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив, у якому, зокрема, вказано, що позивач 20.03.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 27.03.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Загальний страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку складав 10 років 04 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

До страхового стажу позивача не враховано наступні періоди: з 01.01.1981 по 15.05.1982, з 22.05.1985 по 21.06.1996, з 24.06.1996 по 03.03.2003 через такі обставини:

всупереч вимогам нормативних актів щодо порядку заповнення трудової книжки у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 у записі про період навчання не внесено дату закінчення навчання та відсутня дата видачі свідоцтва;

запис про період роботи з 22.05.1985 по 21.06.1996 завірений відтиском печатки, на якому зазначена країна УРСР;

за період роботи з 24.06.1996 по 03.03.2003 у фермерському господарстві «Нива» відсутня інформація щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач 1 посилається на статтю 34 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на момент існування трудових відносин позивача з ФГ «Нива»), відповідно до якої члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому законом. Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

На момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж ОСОБА_1 був меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає. Відтак позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком.

З огляду на вказане Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.32-34).

23.05.2023 у суді зареєстрований відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому відповідач 2 проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з таких підстав.

Відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 роки за наявності страхового стажу 30 років.

Пенсійний вік заявника становить 59 років. Страховий стаж заявника становить 10 років 04 місяці 28 днів.

ОСОБА_1 до загального страхового стажу не зараховано період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки не внесено дату закінчення навчання та відсутня дата видачі свідоцтва період навчання згідно диплома НОМЕР_2 , та період навчання згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки в дипломі по батькові заявниці не відповідає даним паспорта.

Також позивачу не зараховано період роботи з 22.05.1985 по 21.06.1996, оскільки записи трудової книжки завірені печаткою, в якій зазначено країна УРСР (країна перестала існувати 24.08.1991).

Періоди роботи з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006 не враховані, бо стосуються роботи в фермерському господарстві, страховий стаж має підтверджуватися довідками про сплату страхових внесків. Довідки про сплату страхових внесків заявницею не надано. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу періоди роботи з 1998 по 2006 відсутні.

Відповідач 2 вважає, що діяв правомірно, своїми діями права та законні інтереси позивача не порушив, просить відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 20.03.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала документи згідно з переліком, наведеним у розписці-повідомленні: довідку про РНОКПП, паспорт, диплом про освіту, свідоцтво про шлюб, трудову книжку (а.с.15-16, 36-37).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.03.2023 № 86 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У рішенні вказано, що вік заявниці на дату звернення складає 59 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років.

Страховий стаж заявниці становить 10 років 04 місяці 28 днів.

За результатами розгляду документів, наданих ОСОБА_1 , до загального страхового стажу не зараховано:

період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки не внесено дату закінчення навчання та відсутня дата видачі свідоцтва,

період роботи з 22.05.1985 по 21.06.1996, оскільки записи завірені печаткою, в якій зазначено країна УРСР (країна перестала існувати 24.08.1991),

періоди роботи з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006, оскільки періоди роботи в фермерському господарстві підтверджуються довідками про сплату страхових внесків за вищезазначені періоди. Довідки про сплату страхових внесків заявницею не надано. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу періоди роботи з 1998 по 2006 відсутні,

період навчання згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки в дипломі по батькові заявниці не відповідає даним паспорта (а.с.14).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення, дії відповідачів як суб`єктів владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності) (пункт 4 Порядку №637).

Пунктом 8 Порядку №637 визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV в редакції Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Судом досліджено копію трудової книжки серії НОМЕР_3 , оформлену на ОСОБА_1 , дата заповнення 06.06.1985, професія, спеціальність «тютюновод» (а.с.19-20).

Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивача містить записи щодо її навчання та трудової діяльності у спірні періоди:

запис №1: з 01.01.1981 по 05.1982 Республіканська школа табаководів, Молдовська РСР, свідоцтво №63.

записи з №2 по №8, період з 22.05.1985 по 21.06.1996 робота в радгоспі «Сивашський Борець» (Херсонська область) з посиланням на первинні документи для внесення записів,

записи з №9 по №11, період з 24.06.1996 по 03.03.2003 робота робочою в Асоціації фермерських господарств «Нива» (Херсонська область) з посиланням на первинні документи для внесення записів,

записи з №12 по №13, період з 21.03.2003 по 20.06.2006 робота поваром в Асоціації фермерських господарств «Нива» (Херсонська область) з посиланням на первинні документи для внесення записів (а.с.19-20).

Як встановлено судом та вбачається з оскаржуваного рішення і розрахунку стажу (а.с.35), до страхового стажу позивача не зараховані періоди:

з 01.01.1981 по 05.1982,

з 22.05.1985 по 21.06.1996,

з 24.06.1996 по 03.03.2003, з 21.03.2003 по 20.06.2006.

Період з 01.01.1981 по 05.1982 - це період навчання ОСОБА_1 у Республіканській школі табаководів, про який є лише запис у трудовій книжці позивача. Цей період не підтверджений іншими документами, зокрема, свідоцтвом, на яке є посилання як на підставу запису у трудовій книжці, чи архівною довідкою. Разом з тим, отримана спеціальність у школі «тютюновід» вказана як професія позивача на титульній сторінці її трудової книжки.

Судом встановлено, що запис про закінчення навчання у Республіканській школі табаководів не містить числа, лише посилання на місяць та рік закінчення навчання « 05.1982», а тому позивач мала надати до територіального органу Пенсійного фонду України додаткові відомості (свідоцтво, архівну довідку про період навчання) відповідно до вимог пункту 8 Порядку №637, наведеного вище для належного підтвердження страхового стажу. Позивач додаткові документи для підтвердження періоду навчання з 01.01.1981 по 05.1982 не надала, а відповідач 1, приймаючи заяву позивача про призначення пенсії не повідомив про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів про період навчання.

Вирішуючи питання чи підлягає спірний період навчання до страхового стажу позивача, суд враховує порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача (06.06.1985), який був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової крижки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дату народження вказують на підставі паспорта чи свідоцтва про народження. . Професія чи спеціальність записуються в трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належно оформленого документа.

Згідно з пунктом 2.17 цієї ж Інструкції в трудові книжки по місцю роботу вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання в професійно-технічних і інших училищах, на курсах і в школах підвищення кваліфікації, по перекваліфікації і підготовці кадрів; про час навчання в вищих і середніх спеціальних учбових закладах (у тому числі час роботи в студентських загонах, на виробничій практиці і виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху…

Дані записи заносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Аналогічні вимоги передбачені також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Так, за змістом пункту 2.18 Інструкції №58 для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв`язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.

Відповідно до пункту 2.19 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних

документів записи, зокрема,

б) про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо);

в) про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у п.2.16. цієї Інструкції;

Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

З дослідженої судом трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що запис про навчання з 01.01.1981 по 05.1982 в Республіканській школі табаководів є першим записом внесеним при заповненні 06.06.1985 трудової книжку відділом кадрів радгоспу «Сивашський Борець», в якому розпочала трудову діяльність ОСОБА_1 . Внесення запису про навчання передбачало зазначення повних відомостей про період навчання та документа, на підставі якого такий запис внесено. Разом з тим, неповне зазначення відомостей у спірному випадку роботодавцем позивача в частині дати закінчення навчання та дати видачі відповідного свідоцтва про навчання, не може бути підставою для незарахування цього періоду до страхового стажу позивача. Такі неточності в заповненні трудової книжки, за відсутності вини особи, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Визначаючись з датою закінчення навчання, яка в трудовій книжці зазначена без вказівки на відповідне число, а лише з посиланням на місяць і рік, суд вважає доречним врахувати положення пункту 4.5 розділу IV Порядку №22-1, відповідно до якого: якщо в поданому документі зазначено тільки рік народження без позначення місяця, то за дату народження приймається перше липня цього року. У випадках, коли в документі про стаж зазначено тільки рік початку трудової діяльності або рік її закінчення без позначення точних дат, датою початку або закінчення вважається перше липня цього року. Якщо в документі про дату народження (смерті) або про стаж зазначено тільки рік і місяць, без позначення точної дати, то датою народження (смерті) або початку роботи вважається 15-е число відповідного місяця.

Таким чином, оскільки в трудовій книжці позивача міститься запис про період навчання, який підлягає зарахуванню до стажу, без позначення точної дати закінчення навчання, то датою закінчення навчання, з огляду на наведений пункт 4.5 розділу IV Порядку №22-1 слід вважати 15.05.1982.

Додатково суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Ще один спірний період, який не зараховує відповідач 2 до страхового стажу ОСОБА_1 з 22.05.1985 по 21.06.1996 це період роботи в радгоспі «Сивашський Борець», запис про звільнення з якого засвідчений підписом уповноваженої особи і скріплений печаткою відділу кадрів радгоспу, відбиток печатки містить абревіатуру УРСР. Саме через наявність вказівки на печатці на УРСР відповідач 2 не зараховує страховий стаж більше 10 років.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу цього спірного періоду роботи позивача, суд знову повертається до положень Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. . Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією № 58. Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, Інструкція №58 не містить. Заповнюється трудова книжка відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, записи завіряються або такою особою або керівником та скріплюються печаткою. Наявність на відбитку печатки (з якої достеменно вбачається назва радгоспу) напису «УРСР» не є недоліком заповнення трудової книжки і не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірний період.

У трудовій книжці позивача у відомостях про роботу записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №58. При цьому суд вже зауважував вище, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Також суд звертає увагу, що положення діючої на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643 на виконання постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи», яка визначала порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів у штемпельно-граверних майстернях, не містили норм про недійсність фактично існуючих печаток юридичних осіб, на яких зазначений напис УРСР замість Україна.

Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства (радгоспу) при внесенні записів до її трудової книжки. Такі повноваження щодо перевірки дотримання відомостей про підприємство у сфері дозвільної системи відсутні і в органів Пенсійного фонду. Відповідач 2 перебирає на себе не притаманні йому функції.

Отже, та обставина, що уповноважена особа радгоспу, де працювала позивач засвідчила записи в трудовій книжці печаткою, яка містила напис «УРСР», не робить запис недійсним чи неправдивим. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу. Скріплення запису про звільнення у трудовій книжці позивача відбитком печатки старого зразка, у якому міститься напис «УРСР», при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування спірного періоду з 22.05.1985 по 21.06.1996 до страхового стажу.

Наступний спірний період складається з двох періодів з 24.06.1996 по 03.03.2003, з 21.03.2003 по 20.06.2006 - період роботи робочою та поваром в Асоціації фермерських господарств «Нива».

Ці періоди роботи вказані у трудовій книжці позивача. При цьому будь-які недоліки у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 за вказаний період відсутні, дотриманні усі вимоги щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, звільнення з роботи тощо), записи оформлені належним чином, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печатками асоціації.

Разом з тим, відповідачі вважають, що робота у фермерському господарстві за вказані періоди має додатково бути підтверджена довідкою про сплату страхових внесків.

Надаючи оцінку таким обставинам суд враховує таке.

У період з 14.01.1992 економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні визначав Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 № 2009-XII (далі - Закон № 2009-ХІІ).

З 01.08.2003 набрав чинності Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі Закон № 973-IV), який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2009-ХІІ селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Частиною четвертою статті 3 цього Закону передбачалося, що селянське (фермерське) господарство має право бути засновником або членом асоціацій, консорціумів, корпорацій, акціонерних товариств, інших об`єднань, кооперативів, спільних підприємств по виробництву, переробці та реалізації сільськогосподарської продукції, що обслуговують агропромисловий комплекс, а також несільськогосподарських підприємств і організацій, в тому числі з участю іноземних партнерів, брати участь у створенні або бути членом комерційних банків.

Згідно зі статтею 28 Закону № 2009-ХІІ особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 34 Закону № 973-IV члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому законом.

Фермерське господарство у встановленому законом порядку реєструється як платник внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в органах Пенсійного фонду України і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

З положень статті 28 Закону №2009-ХІІ та статті 34 № 973-IV випливає, що фермерські господарства повинні гарантувати громадянам (членам фермерського господарства) право на соціальний захист, що включає пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право забезпечується через сплату страхових внесків на соціальне страхування за осіб, які працюють у фермерському господарстві за трудовим договором.

У спірному випадку ОСОБА_1 працювала за трудовим договором у спірні періоди в Асоціації фермерських господарств «Нива», які аналогічно, укладаючи трудовий договір з особою, повинні були гарантувати умови соціального забезпечення працівника і одночасно з виплатою заробітної плати проводити нарахування та сплату страхових внесків.

У статті 1 Закону №1058-IV наведені визначення таких термінів:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами частин четвертої - шостої, дев`ятої, десятої статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В контексті положень статті 106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відтак, за змістом наведених вище норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (в даному випадку роботодавця), а тому позивач не повинна відповідати за неналежне виконання Асоціацією фермерів - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 по справі №242/65/17, від 22.11.2018 по справі №242/4793/16-а, від 11.07.2019 по справі №242/1484/17, від 04.06.2019 по справі №235/900/17, від 27.02.2019 по справі №242/1871/17.

Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20 за схожих правовідносин, даючи відповідь на такі питання: на кого покладено обов`язок щодо нарахування та сплати страхового внеску та чи несе відповідальність застрахована особа за ненарахування та несплату страхувальником страхового внеску прийшов до таких висновків: «Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Судом встановлено, що Асоціацією фермерських господарств «Нива» за період часу з 24.06.1996 по 03.03.2003, з 21.03.2003 по 20.06.2006 нарахування та сплату страхових внесків за ОСОБА_1 не проводило, що підтверджується відомостями довідки форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.28-39).

Разом з тим, за період з 24.06.1996 по 03.03.2003, з 21.03.2003 по 20.06.2006 позивач як застрахована особа не впливала на сплату страхових внесків Асоціацією фермерських господарств «Нива», а відтак не сплата останнім вказаних внесків до Пенсійного фонду мала місце не з її вини та не може позбавляти позивача права на зарахування відповідних періодів трудової діяльності до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.

Ще один період, який поставив під сумнів відповідач 2 стосується навчання в Рибніцькому професійно-технічному училищі №11, Молдовська РСР, про що видано диплом серії НОМЕР_2 . Підставою незарахування періоду навчання було те, що в дипломі по батькові позивача не відповідає даним паспорта.

Судом оглянуто диплом серії НОМЕР_2 , виданий 01.07.1981 « ОСОБА_2 » (російською мовою), записи диплому зроблені молдавською та російською мовами (а.с.18). Прізвище « ОСОБА_3 » позивач мала до одруження, після укладення шлюбу змінила на « ОСОБА_4 », що підтверджується відомостями свідоцтва про укладення шлюбу від 03.06.1983 (а.с.17).

Згідно з даними паспорта громадянина України позивач йменується як ОСОБА_1 , російською ОСОБА_1 .

З огляду на це диплом про закінчення позивачем навчання серії А №785908, дійсно виданий з помилкою в зазначенні по батькові позивача « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ». Проте помилка в написанні по батькові позивача в документі про освіту не може нівелювати відомості про навчання та освіту особи та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

Також суд зазначає, що в оскарженому рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не оспорюються інші відомості про особу, які достеменно вказують на належність диплому серії НОМЕР_2 , виданого 01.07.1981, саме їй. Відтак незарахування і цього періоду навчання до страхового стажу ОСОБА_1 є протиправним.

Фактично не зарахування наведених чотирьох періодів (два періоди навчання та два періоди роботи) до страхового стажу були підставою для прийняття оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від №86 від 27.03.2023. Позаяк судом встановлено безпідставне незарахування усіх спірних періодів, а саме: навчання з 01.09.1980 по 01.07.1981 в Рибніцькому професійно-технічному училищі №11 (Молдовська РСР), навчання з 01.01.1981 по 15.05.1982 в Республіканській школі табаководів, (Молдовська РСР), трудова діяльність з 22.05.1985 по 21.06.1996 в радгоспі «Сивашський Борець», Херсонська область, трудова діяльність з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006 в Асоціації фермерських господарств «Нива», Херсонська область,

то оскаржуване рішення про відмову ОСОБА_1 призначити пенсію є протиправним та підлягає скасуванню.

За встановлених у цій справі обставин наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказані спірні періоди.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 28.03.2023, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачами страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 04 місяці 28 днів (а.с.35), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.14). Додатково до зарахування до страхового стажу підлягають спірні періоди.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 30 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Навіть у разі зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності, зазначених у трудовій книжці, та навчання, у суду відсутні належні і достатні докази для висновку, що страховий стаж позивача, що враховується для призначення пенсії, становитиме більше 30 років (враховуючи інші періоди), а тому відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72608654), яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Згідно з пунктом 1 частини першої Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 28.03.2023, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернулася за пенсією 20.03.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку.

При цьому при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має зарахувати страховий стаж та розглянути питання про призначення пенсії позивачу, суд враховує, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, суд зазначає, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

Відтак з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати спірні періоди навчання та роботи позивача до страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Аналогічні висновки зроблені Восьмим апеляційним адміністративним судом у постановах від 06.04.2023 по справ №500/4180/22 від 16.05.2023 по справі № 500/4234/22, від 05.06.2023 № 500/644/23.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 30.04.2023 (а.с.9).

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Чепенюк О.В. у період з 29.05.2023 по 12.06.2023 та перебуванням у щорічній відпустці з 13.06.2023 по 19.06.2023 включно, рішення ухвалене у перший робочий день судді.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 27.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу такі періоди:

навчання з 01.09.1980 по 01.07.1981 в Рибніцькому професійно-технічному училищі №11 (Молдовська РСР),

навчання з 01.01.1981 по 15.05.1982 в Республіканській школі табаководів, (Молдовська РСР),

трудову діяльність з 22.05.1985 по 21.06.1996 в радгоспі «Сивашський Борець», Херсонська область,

трудову діяльність з 24.06.1996 по 03.03.2003 та з 21.03.2003 по 20.06.2006 в Асоціації фермерських господарств «Нива», Херсонська область.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 28.03.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., місто Харків, 61022, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Повний текст рішення складений та підписаний 20 червня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.