Справа № 495/2341/23
Суддя: Анісімова Н. Д.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Справа № 495/2341/23

Номер провадження 2-а/495/41/2023

07 червня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Департаменту патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови від 10.12.2020 року серії БАА №00589924 по справі про адміністративні правопорушення, суд

ВСТАНОВИВ:

До суду Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 08.03.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Департаменту патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови від 10.12.2020 року серії БАА № 00589924 по справі про адміністративні правопорушення.

Позивачем в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що працівником патрульної поліції у Вінницькій області Савчук С.І. було складено Постанову серії БАА № 00589924 від 10.12.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначає, що порушення, вказані в оскаржуваній постанові він не вчиняв, керуючи транспортним засобом NISSAN X-TRFIL номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із погіршенням погодних умов здійснив вимушену зупинку перед пішохідним переходом та паркування свого транспортного засобу між двома транспортними засобами на паркові навпроти центрального входу до залізничного вокзалу, чим порушив вимоги п.33 «Правил дорожнього руху» - через що просить визнати постанову відповідача протиправною та скасувати її.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2023 року провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

03.05.2023 року від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП 10.12.2020 року. До суду позивач звернувся 08.03.2023 року, тобто через більш ніж два роки з моменту притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідач наголошує, що з урахуванням ст. 289 КУпАП та ч. 2 ст. 286 КАС України, скарга на зазначену постанову повинна була бути подана протягом 10 днів з дня її винесення, тобто останнім днем строку на її оскарження було 20.12.2020 року. Позовна заява подана до суду 08.03.2023 року, тобто з пропуском визначеного законом 10-денного строку.

23.05.2023 року відповідачем було подано відзив, де відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

26.05.2023 року позивачем було подано відповідь на відзив.

Позивач 06.06.2023 року подав до суду клопотання про поновлення строків оскарження Постанови від 10.12.2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Відповідно до його пояснень причиною пропуску строків на оскарження постанови є той факт, що всупереч нормам закону позивачу не було вручено постанову і він не отримував її поштою, тобто був неналежним чином проінформований. Про штраф дізнався з мобільного додатку «Дія», коли сума штрафу складала 3 400,00 грн. Також у Постанові повинні бути зазначені відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, де особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення. Проте неотримання постанови призвело до порушення права на ознайомлення із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, права на захист та права на оскарження постанови від 10.12.2020 року.

Крім того зауважує, що в Україні діє воєнний стан. Постановою Верховного Суду у справі № 500/1912/22, встановлено, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження з огляду на те, що постанова позивачу не була вручена.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду невідома.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КУпАП у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

У постанові від 19.01.2021 у справі № 300/1411/19 Верховний Суд зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу та підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як вбачається з заяви про поновлення строку, позивач просить поновити строк для оскарження постанови від 10.12.2020 року БАА № 00589924 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що вказана постанова не була йому належним чином вручена, а про штраф дізнався через додаток «Дія», коли сума становила вже 3 400,00 грн.

Суду важко погодитися з таким формулювання поважності причин пропуску строку на оскарження з огляду на наступне.

Постановою серії БАА № 00589924 від 10.12.2020 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 1 700,00 грн. за ч. 5 ст. 122 КУпАП. У позові зазначено, що працівник патрульної поліції запитав у позивача про те чи буде він отримувати постанову, на що позивач йому відповів, що «він свої права знає, з винесеною постановою не згідний, і просить вислати її на пошту».

Відповідно позивач на місці відмовився від отримання постанови, а заявив, щоб йому її вислали поштою, таким чином підстава пропуску строку на оскарження, яка зазначена позивачем, повністю залежала від його волевиявлення. Крім того, судом встановлено, що 23.12.2020 року позивач звертався до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з електронним зверненням до Управління патрульної поліції Вінницької області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови. Відповідна ухвала суду, додана самим позивачем. Цією ухвалою Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області повернув заяву позивачу з огляду на те, що на час подання електронного звернення про скасування постанови, Єдину судову інформаціно-телекомунікаційну систему у суді не було впроваджено, що унеможливлювало її прийняття саме у електронній формі. Судом позивачу було роз`яснення, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Вказаний факт, розцінюється судом, по-перше, як свідчення того, що на момент звернення до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з заявою щодо скасування постанови (23.12.2020 року) позивачу було відомо про те, що проти нього складено адміністративний протокол, по-друге, для звернення до суду мають бути наявні певні підстави, на основі яких можна будувати свої заперечені щодо законності постанови, отже, позивачу для того, щоб сформулювати власну позицію, чому Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області мав скасувати постанову мав би з нею певно що ознайомитися. Все це дає суду підстави вважати, що тези про «непроінформаваність» позивача у наявності постанови, і що він дізнався про неї дещо пізніше через додаток «Дія», є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються між собою.

Суд також хоче зауважити, що Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у своїй ухвалі від 23.12.2020 року чітко вказав, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення. Основною обставиною для повернення заяви було те, що на момент розгляду заяви, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області не міг розглядати заяви, що подані в електронній формі, але це не заважало позивачу звернутися з тією ж заявою, але у письмовій формі.

Крім того, суд критично ставиться до посилання позивача на Постанову Верховного Суду у справі № 500/1912/22, де встановлено, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

По-перше, спірні відносини виникли задовго до впровадження на всій території України воєнного стану. По-друге, у цій же Постанові Верховний Суд зауважує, що «…сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків…».

Згідно правових позицій Верховного Суду, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд вважає, що причини пропуску строку звернення до суду (близько двох з половиною років), є неповажними.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволенню не підлягає, а адміністративний позов у даній справі підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з пропуском установленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Згідно п. 8 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3, 4 статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском установленого законом строку звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.123 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Департаменту патрульної поліції у Вінницькій області (м. Віннция, вул. Ботанічна 23) - залишити без розгляду у зв`язку з пропуском установленого законом строку звернення до суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Н.Д. Анісімова