Справа № 120/8450/20-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 120/8450/20-а

провадження № К/990/19919/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

02 червня 2023 року зазначена касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону висновується, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У касаційній скарзі автор, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження рішення, її автор вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Водночас, Верховний Суд вже висловлювався з приводу застосування указаної норми права.

Так, зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що даний спір виник у зв`язку із непоновленням позивача на попередній посаді або, за його згодою, на іншому підприємстві, в установі, організації після звільнення з посади виконуючого обов`язки старости Качанівського старостинського округу у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету сільської ради, а також невиплатою йому середнього заробітку на період працевлаштування.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 09 червня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначені судові рішення оскаржувалися позивачем у касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2021 року в цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

При цьому, касаційне провадження було відкрито ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що згідно із частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Тобто, достроково завершивши повноваження голови сільської ради, ОСОБА_1 мав законодавчу гарантію бути працевлаштованим на попередню роботу.

Суд також виснував, що покладення на ОСОБА_1 обов`язків старости села Качанівка та Семки, а згодом старости Качанівського старостинського округу, не можна вважати реалізацією указаної гарантії статусу голови сільської ради з огляду на те, що така посада не є посадою, яку обіймав позивач до обрання головою сільської ради у розумінні статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а покладення на нього таких повноважень (виконуючого обов`язки старости) відбулось в силу прямої вказівки Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» і до обрання старости відповідної територіальної одиниці (тобто строково), в силу того, що ця посада також є виборною.

Суд указав, що судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано до спірних правовідносин частину другу статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а також хибно оцінено спірні правовідносини крізь призму законодавчих змін, яких зазнала частина четверта стаття 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: спочатку прирівнявши гарантії статусу старости до гарантій депутатів міських ради Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо статусу старости села, селища» від 9 лютого 2017 року № 1848-VIII, а потім виключивши цю норму із Закону Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» від 16 липня 2020 року.

В подальшому рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі, проте, Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 квітня 2023 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв постанову, якою позовні вимоги задовольнив частково, зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу із місцевого бюджету середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді у період з 26.11.2020 до його працевлаштування, але не більше шести місяців, а також стягнув на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Решту позовних вимог залишив без задоволення.

Крім того, висновок щодо питання застосування положень частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 275/318/16-а (провадження № К/9901/29822/18), де суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів місцевих рад, що визначені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

У свою чергу, аналіз норми частини 2 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави для висновку, що депутатам місцевої ради гарантується право на надання, після закінчення їх повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади).

Проте, таке право може бути реалізовано за умови наявності тієї самої або іншої рівноцінної посади на попередній роботі або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Неможливість надання відповідної роботи (посади) є підставою для збереження за депутатом середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Суд наголосив, що під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо, зазначивши, що правові висновки аналогічного змісту наведені також у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №570/3880/16-а.

Суд зазначає, що формальне посилання на норми права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки правова позиція щодо питання застосування частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» вже висловлювалася судом касаційної інстанції, зокрема, у постанові від 01 вересня 2022 року в цій справі під час перегляду в касаційному порядку рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2021 року, а також у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 275/318/16-а.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

у х в а л и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №120/8450/20-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя М. І. Смокович