Справа № 309/3443/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 309/3443/22 пров. № А/857/15505/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Сідей Я.Я. в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Хусті) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

18.08.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Сумської митниці Державної митної служби України (далі - Сумська митниця, митний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0218/80500/22, а справу про порушення митних правил закрити.

Позов мотивований тим, що у контексті положень п.37 ч.1 ст.4, ч.2 ст.191 Митного Кодексу України (далі - МК України), він не являється суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.470 цього Кодексу. Крім цього, звертає увагу на порушення процедури розгляду справи митним органом щодо нього.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14.09.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в контексті положень ч.2 ст.459, п.37 ч.1 ст.4, ч.2 ст.191 МК України, ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344), він не являється перевізником, а відтак не являється суб`єктом відповідальності за ч.4 ст.470 МК України. Зазначає, що саме фізична особа-підприємець (далі - ФОП Семак І.І. ) є перевізником, про що зазначено у товаросупровідних документах, а він являється лише водієм. Між ним та ФОП Семак І.І. укладено трудовий договір, за умовами якого він зобов`язаний виконувати роботу водія автотранспортного засобу. Також звертає увагу на порушення процедури розгляду митним органом справи щодо нього та зазначає, що дійсно був обізнаний про розгляд справи Сумською митницею і направляв на адресу митниці клопотання про перенесення розгляду справи, однак таке було проігнороване та розглянуто справу без його участі. Вважає, що при цьому було порушено його право на захист.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України, а порядок повідомлення їх учасників статтею 268 цього Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.4 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн.

За змістом вищевказаної постанови, 07.02.2022 об 11 год 47 хв в зону митного контролю митного поста "Бачівськ" Сумської митниці в режимі "транзит" в напрямку "виїзд" з митної території України до РФ в`їхав вантажний автомобіль марки "MAN", державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 з напівпричепом "Kogel", ДНЗ НОМЕР_2 , яким переміщувався вантаж "Інші машини та пристрої для підіймання, переміщення, навантаження…", відправник : фірма "KONE Elevators Ltd." (aku Korhosen tie 8, 00441 Helsinki), отримувач : "LLP LIFTINVEST GROUP" (Dombrovskogo 1, Almaty, Kazakhstan) під керуванням громадянина України ОСОБА_1 по товаросупровідних документах, а саме : книжка ОСОБА_3 НОМЕР_5 від 26.12.2021, invoice №173176146, CMR б/н.

Під час проведення митного контролю було встановлено, що вантаж : "Інші машини та пристрої для підіймання, переміщення, навантаження…" переміщувався за книжкою ОСОБА_3 НОМЕР_5, яку було оформлено Закарпатською митницею 26.12.2021.

Зобов`язання про доставлення вантажу до митниці призначення надав громадянин України ОСОБА_1 у строк до 05.01.2022.

Фактично вантаж було доставлено громадянином України ОСОБА_1 до митниці призначення 07.02.2022.

У зв`язку з цим митний орган дійшов висновку про перевищення громадянином України ОСОБА_1 строку доставки вищевказаного товару у митному режимі транзиту до митного органу призначення більше ніж на двадцять діб.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного транзитного перевезення товарів, в розумінні положень МК України, на нього поширюються обов`язки, встановлені ст.191 цього Кодексу, а тому саме він є суб`єктом відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.4 ст.470 МК України. Стосовно доводів позивача з посиланням на порушення його процесуальних прав у зв`язку з розглядом справи щодо нього за його відсутності, суд зазначив, що надане особам право заявляти клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, за відсутності обґрунтованих доводів для такого відкладення, не є абсолютним та не може перешкоджати розгляду справи у розумні строки, якщо з дій особи вбачається зловживання наданим їй процесуальним правом. Додатково суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні дані про факт аварії чи дії обставин непереборної сили, а також письмове повідомлення позивача з цього приводу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина четверта статті 470 МК України встановлює відповідальність у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, крім транспортних засобів особистого користування, більше ніж на двадцять діб, а так само втрату цих товарів чи видачу їх без дозволу митного органу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснював доставку товару вищевказаним вантажним автомобілем у митному режимі транзиту.

Пунктом третім частини першої статті 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, а саме : для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Отже, з урахуванням вимог приведеної норми, громадянин України ОСОБА_1 повинен був вивезти за межі митної території України згаданий вище товар протягом 10 діб до 05.01.2022, а фактично вантаж прибув до митниці призначення 07.02.2022, чим перевищено встановлений статтею 95 МК України строк доставки товару більше ніж на двадцять діб.

Даний факт позивачем не заперечується, натомість позивач вважає, що в контексті положень п.37 ч.1 ст.4 МК України він не являється перевізником та зазначає, що у товаросупровідних документах вказано перевізником ФОП Семак І.І. , який є належним суб`єктом правопорушення у справі про порушення митних правил за ч.4 ст.470 МК України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом другим частини другої статті 191 МК України визначено обов`язок перевізника у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до митного органу призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Визначення перевізника міститься у п.37 ч.1 ст. 4 МК України, згідно якого перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між митними органами на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Відповідно до ч.2 ст. 459 МК України, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Згідно укладеного між ФОП Семак І.І. та ОСОБА_1 трудового договору від 23.02.2020, позивач зобов`язаний виконувати роботу водія вантажного автомобіля.

Відповідно до пункту 6.2 Наказу Міністерства фінансів України №1066 від 09.10.2012 "Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзиті переміщень", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2012 за №2120/22432 (далі - Наказ №1066), для здійснення контролю за переміщенням товарів, і перевозяться на умовах Конвенції МДП та ввозяться на митну територію України з будь-якою метою (зокрема прохідним транзитом через територію України), як ДКПТ (документ контролю за переміщенням товарів) може використовуватися книжка МДП.

Пунктом 6.4 Наказу №1066 передбачено, що для здійснення контролю за транзитним переміщенням товарів на умовах Конвенції МДП декларант або уповноважена ним особа подає посадовій особі митниці відправлення книжку МДП, товаросупровідні (товаротранспортні) документи та відомості в електронному вигляді, джерелом яких є графи книжки МДП та товаросупровідні (товаротранспортні) документи на товари (дат.електронні відомості).

Керуючись п.6.4 Наказу №1066, Закарпатською митницею поряд з найменуванням перевізника ПП "Семак І.І." (Закарпатська область, Іршавський район, с. Заріччя, вул. Шевченка, 5), який згідно свідоцтва про реєстрацію є власником ТЗ марки "MAN", ДНЗ НОМЕР_3 з напівпричепом марки "Kogel", ДНЗ НОМЕР_4 до книжки МДП (для товарів, що переміщуються прохідним транспортом) було внесено ПІБ, серію та номер паспорта позивача, як особу, що здійснює перевезення товарів та яка фактично приймає задекларовані товари до перевезення.

Відповідно до п.6.6, 6.7 Наказу №1066, після проведення митного оформлення книжки МДП електронні відомості в автоматичному режимі ставляться на контроль за переміщенням у відповідному програмно-інформаційному комплексі ЄАІС, а товаросупровідні (товаротранспортні) документи з відбитком штампа ПМК (Під митним контролем) та оформлена Книжка МДП повертаються перевізнику.

26.12.2021 під час ввезення товару "Інші машини та пристрої для підіймання, переміщення, навантаження…" на митну територію України саме позивач подавав до митного оформлення документи, передбачені статтею 335 МК України, а після митного оформлення товару в зоні діяльності Закарпатської митниці була оформлена Книжка МДП з контрольною датою (05.01.2022) доставки до митниці призначення (Сумська митниця), була повернута саме позивачу, як особі, відповідальній за доставку товарів до митного органу призначення та уповноваженій перевізником ПП Семак І.І. в розумінні п.3 ч.1 ст.191 МК України.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме позивач є суб`єктом правопорушення у справі про порушення митних правил, передбачених ч.4 ст.470 МК України, а його доводи спростовуються наданими відповідачем документами.

Питання доказовості факту порушення митних правил судом апеляційної інстанції не ревізіюється з урахуванням положень ч.1 ст.78 КАС України, якою передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Колегія суддів прийшла до такого висновку, враховуючи обставини, які описані у позовній заяві і у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи скаржника про порушення процедури розгляду митним органом справи щодо нього, без урахування клопотання про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення з посиланням на введений режим воєнного стану та зазначає, що суд першої інстанції вірно вказав про те, що надане особам право заявляти клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, за відсутності обґрунтованих доводів для такого відкладення, не є абсолютним та не може перешкоджати розгляду справи у розумні строки, якщо з дій особи вбачається зловживання наданим їй процесуальним правом.

Так, згідно ст.498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у п.3 ст.461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Позивачем не заперечується факт належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, більше того, він скористався правом заявити клопотання про відкладення розгляду справи.

Інших порушень його прав, які приведені вище у нормі статті 498 МК України позивач не зазначає.

Частиною першою, четвертою статті 526 МК України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника та може бути розглянута за її відсутності лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді справи про порушення митних правил відповідачем не було порушено прав позивача, а відтак митний орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, до яких суд дійшов на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2022 року по справі №309/3443/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.06.2023