Справа № 420/4383/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4383/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Турецької І.О.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року, прийняте у складі суду судді Тарасишиної О.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року.

Доводи позовної заяви були обґрунтовані тим, що обсяги рідини, зафіксовані додатком до Акту фактичної перевірки, не були залишками дизельного палива, а представили собою залишки технологічної води, що підтверджується рішенням ФОП ОСОБА_1 , підготувати резервуари №1-7, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з метою зберігання нафтопродукті для власних потреб (власного споживання), а також договорів щодо надання послуг із зачистки та пропарки резервуарів замовника №1-6 у кількості 6 резервуарів місткістю 23.5 кб.м. кожний та №7 місткістю 10.5 куб.м. за відповідною адресою. На думку позивача, оскільки відібрання та опечатування зразків продукції не проводилось, порушення вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України відсутнє.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи у їх сукупності, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема щодо повноти дослідження обставин справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції невірно зазначено, що вказані в акті перевірки залишки не є дизельним паливом внаслідок неврахування відомостей, наданих разом з відзивом на позовну заяву. На думку апелянта, твердження позивача про відсутність палива в цистернах, а знаходження там лише води із залишками не відповідає дійсності, не були зазначені позивачем під час здійснення перевірки, не надавалися відповідні документи, пояснення чи твердження, а вказана позиція була озвучена лише при розгляді скарги на Акт перевірки. Апелянт вказує, що 28.12.2022 фахівцями Головного управління ДПС в Одеській області здійснено обстеження за адресою АДРЕСА_2 у присутності уповноважених представників позивача, за результатами якого встановлено обладнання для заправки транспортних засобів, а саме: паливно роздавальні колонки у кількості 4-шт та ємності для зберігання палива у кількості 7 шт., в яких були наступні залишки дизельного пального: ємність №1 - 427,0 літрів; ємність №2 - 361,0 літрів; ємність №3 -427,0 літрів; ємність №4 - 420,0 літрів; ємність №5 - 299,0 літрів; ємність №6 - 360,0 літрів; ємність №7 - 95,0 літрів.

Апелянт вважає, що підтверджень щодо використання води для здійснення чистки резервуарів в результаті, якого залишилась вода в резервуарах № 1- 7 з домішками хімічного розчину та залишками бруду в кількості 2 389 літрів, немає, а первинні документи щодо послуг здійснення чистки резервуарів викликають сумнів, з огляду на відсутність документів про оплату послуг, відсутність у ФОП ОСОБА_2 відповідних видів діяльності КВЕД 38.21 та 38.22 станом на момент укладення договору, а також підтверджень щодо використання води для здійснення чистки резервуарів в кількості 2389 літрів. Зазначає, що контрагентами - постачальниками пального на адресу позивача, як на платника акцизного податку реєструюся акцизні накладні переміщення пального з акцизного складу пересувного до акцизного складу пересувного, що не передбачає адресу місця розвантаження пального. Апелянт також звертає увагу, що документи, які свідчать про рух пального відповідно до вимог Інструкції, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, співробітниками ГУ ДПС в Одеській області, на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу №5759-П від 21.12.2022 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензії, свідоцтв, за результатами якої складено Акт № 27/15-32-09-02 від 02.01.2023 року.

На підставі даного акту прийнято податкове повідомлення рішення № 1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року та нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1000000,00 грн. за порушення п. «б» абзацу 6 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що залишки вказані в акті перевірки не є паливо-мастильними матеріалами, тим більше не є дизельним паливом, а тому недоведеними є висновки контролюючого органу про допущене позивачем порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України. Окрім того, за висновками суду, відповідач під час здійснення перевірки не вчиняв жодних дій для встановлення змісту рідини, яка знаходилась у резервуарах, не відбирав зразків тощо, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Податковий кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, відповідно до положень пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Отже, підпункт вказаної норми передбачає як підставу проведення фактичної перевірки здійснення функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які згідно статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" покладені на відповідача.

На виконання пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновків, що посадові особи контролюючого органу мають право проводити фактичні перевірки лише на підставі відповідного наказу, направлення на перевірку та службового посвідчення, які перед початком проведення перевірки надаються платнику податків. При цьому, ознайомившись зі згаданими документами, платник податків має право не допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, якщо ці документи, зокрема, оформлені з порушенням встановлених вимог.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню Головного управління ДПС в Одеській області від №1953/15-32-09-02, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктом 14.1.1411 пункту 14.1 статті 14 ПК України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Кодексу.

Реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального з переходом права власності па таке пальне чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плат на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Порядок ліцензування виробництва, оптової та роздрібної торгівлі пальним і зберігання пального регулюється Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон №481).

Статтею 1 Закону №481 визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у Законі №481 видів діяльності протягом визначеного строку.

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам;

місце оптової торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції /автогазозаправної станції/ газонаповнювальної станції/ газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки.

Оптова торгівля пальним здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії (частина 1 статті 15 Закону №481). Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (стаття 15 Закону №481).

Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження -розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом;

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару. (підпункт 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2022 фахівцями Головного управління ДПС в Одеській області здійснено обстеження за адресою Одеська обл., Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, буд. 29/6 у присутності уповноважених представників позивача, за результатами якого встановлено обладнання для заправки транспортних засобів, а саме: паливно роздавальні колонки у кількості 4-шт та ємності для зберігання палива у кількості 7 шт., в яких були наступні залишки дизельного пального: ємність №1 - 427,0 літрів; ємність №2 - 361,0 літрів; ємність №3 -427,0 літрів; ємність №4 - 420,0 літрів; ємність №5 - 299,0 літрів; ємність №6 - 360,0 літрів; ємність №7 - 95,0 літрів (т.1 а.с. 9-10).

Натомість, позивач стверджує, що обсяги рідини, зафіксовані додатком до Акту фактичної перевірки, не були залишками дизельного палива, а представили собою залишки технологічної води, що підтверджується рішенням ФОП ОСОБА_1 , підготувати резервуари №1-7, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з метою зберігання нафтопродуктів для власних потреб (власного споживання), а також договорів щодо надання послуг із зачистки та пропарки резервуарів замовника №1-6 у кількості 6 резервуарів місткістю 23.5 кб.м. кожний та №7 місткістю 10.5 куб.м. за відповідною адресою.

Таким чином, для правильного вирішення даної справи необхідно встановити, чи була рідина, присутня у ємностях для зберігання палива, дизельним паливом, як стверджує податковий орган, чи вона представляла собою залишки технологічної води, як стверджує позивач.

Частинами першою та другою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що у теорії процесуального права за критерієм безпосереднього підтвердження тієї чи тієї обставини докази розподіляють на прямі й непрямі. Прямі однозначно підтверджують таку обставину, а непрямі - лише опосередковано, тобто припускають високу вірогідність існування якоїсь обставини.

Колегія суддів звертає увагу учасників справи, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Слід зазначити, що оскільки прямих доказів належності рідини, яка була присутня у ємностях для зберігання палива під час проведення фактичної перевірки, до дизельного палива або навпаки до залишків технологічної води матеріали справи не містять, а здобути такі докази під час судового розгляду фактично є неможливим, дослідженню підлягає сукупність обставин та доказів, наведених сторонами в обґрунтування своєї позиції по справі.

З матеріалів справи апеляційним судом вбачається, що ФОП ОСОБА_1 має ліцензію на право зберігання пального №1900032 від 15.07.2019 за адресою місця зберігання: АДРЕСА_2 . Станом на початок проведення фактичної перевірки ліцензія на право зберігання пального була діючою по 15.07.2024 року (т.1 а.с. 141).

Вищезазначену територію та ємності ФОП ОСОБА_1 використовує на підставі договорів оренди земельної ділянки від 03.07.2019 року № б/н та договору оренди від 13.11.2015 року № 03/11/15 (т.1 а.с. 105-120). На вказаній території наявні ємності 1-7, загальна місткість яких перевищує 200 кубічних метрів.

Згідно заяви від 19.07.2019 за формою 1-АКПС ФОП ОСОБА_1 зареєстрований акцизний склад за уніфікованим № 1010686, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та анульовано його 31.03.2020 року згідно з поданою заявою за формою 1-АКПО ( т.1 а.с. 27-30).

З наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що ОСОБА_1 є власником вантажного сідлового тягача DAF FT XT 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричепа цистерни FLI RIZA USTA, д. н. з. НОМЕР_2 .

З наявних у матеріалах справи реєстрів товарно - транспортних накладних (т 1. а.с. 161-243), а також товарно - транспортних накладних за період, що був предметом фактичної перевірки (т.1 а.с. 121-140, ), встановлено постачання на адресу Одеська обл, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, значних обсягів дизельного палива, що перевищують 1000 кубічних метрів, вантажоодержувачем була ФОП ОСОБА_1 .

Також, контрагентами - постачальниками пального на адресу ФОП ОСОБА_1 , як на платника акцизного податку реєструюся акцизні накладні переміщення пального з акцизного складу пересувного до акцизного складу пересувного, що не передбачає адресу місця розвантаження пального.

Колегія суддів також зауважує, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано первинні документи у повному обсязі, які є предметом перевірки а саме: супровідні документи, які свідчать про отримання пального з зазначенням місця розвантаження пального (ТТН, накладні, тощо): акти прийому передачі пального, акти списання пального (за напрямками використання); перелік обладнань, устаткувань, машин та механізмів, які використовувались у вказаному періоді (з визначенням власних та орендованих); наказ відповідно до якого встановлено норми списання пального з урахуванням характеристик засобів, які використовуються у діяльності підприємства (з наданням копій документів на обладнання, устаткування машин та механізмів тощо), акти інвентаризації пального, необхідність наявності яких прямо передбачена вимогами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» затвердженої наказом від 20 травня 2008 року №281/171/578/155.

Під час проведення фактичної перевірки було встановлено відвантаження палива з ємностей до автоцистерни ВН 6057 XF (т. 1 а.с. 96-100), відомостей щодо належності позивачу зазначеного транспортного засобу або його оренди матеріали справи не містять.

За таких обставин, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, колегія суддів вважає, що сукупність встановлених під час фактичної перевірки обставин та наданих податковим органом доказів, підтверджує позицію апелянта щодо знаходження у ємностях 1-7 дизельного палива у зазначеній в додатку до Акта фактичної перевірки кількості.

Щодо посилань позивача, що обсяги рідини, зафіксовані додатком до Акту фактичної перевірки, не були залишками дизельного палива, а представили собою залишки технологічної води, колегія суддів оцінює їх критично з огляду на наступне.

Так, позивач обґрунтовує свою позицію посиланням на рішенням ФОП ОСОБА_1 підготувати резервуари №1-7, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з метою зберігання нафтопродукті для власних потреб (власного споживання), починаючи з 01.01.2023 року (т.1 а.с. 17), договір ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 05.12.2022 року №1-05-П про надання послуг із зачистки та пропарки резервуарів замовника (т.1 а.с .18-21).

Водночас, апеляційний суд зазначає, що вказані документи до перевірки не надавались та були надані до податкового органу тільки 27.01.2023 року разом із запереченнями на Акт фактичної перевірки (т.1 а.с. 15-16).

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів погоджується із доводами податкового органу, що вказані первинні документи щодо послуг здійснення чистки резервуарів викликають сумнів, з огляду зокрема на відсутність у ФОП ОСОБА_2 відповідних видів діяльності КВЕД 38.21 та 38.22 станом на момент укладення договору, а також підтверджень щодо використання води для здійснення чистки резервуарів в кількості 2389 літрів, що підтверджується відповідними запитами податкового органу до водовідвідних підприємств за місцем перевірки.

Щодо висновків суду першої інстанції, що відповідач під час здійснення перевірки не вчиняв жодних дій для встановлення змісту рідини, яка знаходилась у резервуарах, не відбирав зразків тощо, колегія суддів зазначає, що відібрання зразків продукції під час фактичної перевірки, відповідно до системного аналізу приписів ПК України є правом податкового органу, а не його обов`язком. Водночас, на переконання суду, таке право може бути реалізоване виключно внаслідок виникнення такої потреби під час перевірки.

Враховуючи, що під час проведення фактичної перевірки уповноваженим представником ФОП ОСОБА_1 не повідомлялось, що наявна у цистернах 1-7 рідина представляє собою технологічну воду, а більш того жодних документів, які б могли підтвердити вказані обставини не надавалось, апеляційний суд вважає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для відбирання відповідних зразків, оскільки наявність у цистернах палива представником позивача під час перевірки жодним чином не заперечувалась.

Апеляційний суд також зауважує, що жодних доказів відсутності за адресою перевірки ознак акцизного складу, таких як загальної місткості розташованих ємностей, використання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки та не здійснення операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними висновки контролюючого органу про допущене позивачем порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування спірного податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1953/15-32-09-02 від 13.02.2023 року - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва