Справа № 160/16405/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/16405/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. (суддя Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/16405/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за 915 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 04.01.2019 по 06.07.2021, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за 915 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 04.01.2019 по 06.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що військова частина НОМЕР_1 виплатила індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у розмірі 40821,05 грн. У зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію за час затримки розрахунку на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 , а саме з 04.01.2019 по 06.07.2021, виходячи із середньоденного грошового забезпечення станом за останні 2 місяці до дати звільнення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 04.01.2019 по 06.07.2021, зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 04.01.2019 по 06.07.2021.У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення у повному обсязі, винести нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що передбачені законодавством про працю норми оплати праці і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає виплати військовослужбовцю компенсації у вигляді середнього заробітку у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні. Також, судом першої інстанції не враховано, що при звільненні позивача зі служби спір щодо виплати індексації грошового забезпечення був відсутній, позивач звернувся до суду з такими вимогами після спливу більш ніж 2 роки з дня звільнення, фактичний розрахунок з ним проведено 06.07.2021 - з отриманням даних про набрання законної сили рішення суду у справі №160/1182/21, факт ухилення відповідачем від виконання рішення суду відсутній.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.05.2004 по 04.01.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України. Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 27.12.2018 №274 підполковника ОСОБА_1 з 04.01.2019 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковського ОМВК Дніпропетровської області. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №160/1182/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яку він отримав 06.07.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Вважаючи порушеним право на отримання середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, оскільки такий обов`язок відповідача передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України

Скаржник наполягає на тому, що нормами трудового законодавства не регулюються правовідносини з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 р. №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2021 р. у справі №580/278/19 (К/9901/8019/20).

Разом з цим, поза увагою суду першої інстанції залишились доводи відповідача про те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі № 160/11210/20 на користь ОСОБА_1 вже стягнуто з В/ч НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) у розмірі 39242 грн. Таким чином, позови ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку при звільнені були подані до суду двічі та з повним співпадінням початку спірного періоду.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За результатами аналізу зазначених законодавчих норм Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 дійшла висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що Кодексом законів про працю України не передбачена можливість застосування відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117, окремо щодо кожного виду виплат, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення. Під фактичним розрахунком слід розуміти виплату роботодавцем усіх сум, незалежно від підстав виникнення такого зобов`язання (добровільно або примусово, за заявою працівника чи на виконання рішення суду, тощо). Отримавши усі, належні до сплати при звільненні виплати, працівник має право ініціювати стягнення середнього заробітку за весь час затримки, тобто з дати звільнення і до дати фактичного повного розрахунку.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, Дніпропетровським окружним адміністративним судом 02 лютого 2021 р. ухвалено рішення у справі № 160/11210/20, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 551 днів затримки повного розрахунку при звільненні зі служби з 04.01.2019 по 07.07.2020 у розмірі 39242 грн.

Таким чином, цим рішенням суд констатував проведення «повного розрахунку при звільненні» позивача з військової служби 07.07.2020 та застосував до роботодавця відповідальність за порушення терміну розрахунку при звільненні. Покладення подвійної відповідальності на роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України, як зазначено вище, законом не передбачено.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. в адміністративній справі №160/16405/21 - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 червня 2023 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук